— 206 — 



GiLE crede că «cloroza manganică» (îngălbeneala) se poate 

 datori unei acţiuni toxice directe a manganezului, sau lipsei de fer, 

 cauzată prin acţiunea manganezului asupra plantei sau solului. 



Maquenne şi Demoussy, într'o lucrare asupra influenţei ma- 

 teriilor minerale asupra încolţirei mazărei, au găsit că toxicitatea 

 manganezului, destul de slabă, este vecină cu aceia a strontiului şi 

 aluminiului. 



Johnson, M. E. atribue efectul toxic al manganezului asupra Ana- 

 nasului, unei scăderi în asimilarea ferului. Această părere, ca şi aceia 

 a lui GiLE, ne reaminteşte raportul pe care Pugliese i'a stabilit 

 între fer şi manganez. 



Mc DoNNEL şi RoAHK, R. C., studiind prezenţa manganezului în 

 florile şi tulpinele de Pyretru insecticid, observă că cu cât Pyretrul 

 conţine mai mult Mn cu atât şi azotul şi anhidrida îosîorică se 

 prezintă în cantitate mai mare. 



Această observaţie confirmă ideia că manganezul intervine favo- 

 rabil în asimilarea substanţelor nutritive din sol. 



Deqli Atti a constatat că fructele mai zăhărite şi mai puţin 

 acide [la «moşmoanele» (neîlier) din japonia] se arată mai bo- 

 gate în oxidaze, de cât varietăţile rustice. Se găsesc mai multe 

 oxidaze la plantele cultivate şi altoite. S'ar găsi un 'raport invers 

 între cantitatea de aciditate şi cantitatea de oxidaze şi un raport 

 direct între cantitatea de zahăr şi cea de oxidaze. Acumularea de 

 oxidaze este intim legată de toată evoluţia culturală. Rădăcinile 

 superficiale sunt mai bogate în oxidaze de cât cele profunde (viţa de 

 vie). înţelegem ast-fel importanţa manganezului, al cărui rol a fost de- 

 monstrat faţă de oxidaze. 



Gheaves ]. E., care a făcut o serie foarte importantă de studii 

 asupra acţiunei câtorva îngrăşăminte, faţă de azotul şi fosforul 

 din sol, precum şi asupra activităţei microbiene, confirmă că man- 

 ganezul, printre alte elemente, poate fi un stimulent eficace al fer- 

 tilităţei solului. 



Efectul stimulant ar îi datorit, în unele cazuri, unei creşteri 

 (sporiri) în sol a fosforului asimilabil (sporul maxim de fosfor 

 organic, 62,6 Vo, a fost produs cu carbonatul de manganez) şi 

 într'altele, unei creşteri a azotului nitric; sporurile acestea ne pot 

 explica în deajuns plusul de recoltă ce corespunde aplicare! de 

 săruri de manganez. 



RoBiNSON, înpreună cu Jardiner şj Holmes, au găsit că doar 

 1 până la 10 % din manganezul total din pămînt ar îi solubil în 



