- âlO - 



grădină şi păstrăm fiolele la o temperatură aproape de 25^—30^ C, 

 care e mai convenabilă pentru desvoltarea Azotobacter-u\u\. 



După câteva zile (cam 6-8), se formează, la suprafaţa lichidu- 

 lui, o membrană caracteristică brună. La microscop. într'o urmă din 

 membrană, recunoaştem Azofobacter-n\ sub forma de diplococi, 

 puţin lungueţi, adesea înconjuraţi de o capsulă mucoasă; celulele au 

 3-4 corpuscule reîringente şi cili. 



II putem izola aproape pur, după 3-4 reînsemînţări în acelaş 

 mediu; diluăm «urmele» ce servă pentru reînsemînţări în apă steri- 

 lizată, sau în puţină soluţie fiziologică de clorură de sodiu (0,85 %). 

 încălzind o cultură de Azorobacter la 45—50 grade, timp de 15 

 minute, eliminăm bacteriile fără spori care îl însoţesc. Ca să'l izolăm 

 definitiv, ne servim de medii solide, — aceleaşi soluţii cu 2 % ge- 

 loză — pe care Azotobacter se desvoltă mai bine. 



Preparând noi plăci de geloză, obţinem colonii uniforme, ti- 

 pice, ca nişte picături de cocă de amidon ce se măresc şi devin 

 brune, aproape negre. Coloniile de specii streine, formează picături 

 apoase transparente. 



Odată izolat, putem cultiva Azotobacter în soluţii ide glucoza, 

 cu care putem aprecia mai bine activitatea lui fixatoare de azot, cal- 



culând valoarea raportului h—^ între azotul fixat şi materiile 



energice descompuse (consumate). Pentru aceasta, dozăm azotul 

 fixat şi glucoza (zahărul) ce a rămas. Ca alimente hidrocarbonate, 

 pot servi şi levuloza, galactoza, sacharoza şi maltoza; de asemenea: 

 glicerina şi alcoolul (mai puţin de 2-3 %). Azotobacter se desvoltă 

 bine şi pe geloză de fasole, care servă pentru cultura bacteriilor 

 din nodozitâţi. 



In soluţii de manită, însemînţate la 8 April 1915, lăsate 3 

 săptămâni în o serie, 4 săptămâni într'alta, la temperatura de 25 

 grade, azotul fixat a fost îndoit de mare, pentru fiolele ce primiseră 

 un adaos de 0.5, 1 şi 2 mgr. de sulfat de manganez. 



în soluţii de glucoza, după 30 zile, maximul de azot câştigat 

 a fost (în fiolele cu o jumătate de mgr. manganez) de 159, faţă de 

 îiola-control cu 100. 



Pentru un adaos de 5 şi 10 mgr. de Mn, fixarea de azot scade 

 în culturi lichide, dar în fiole cu pămînt ea este jenată şi devine 

 negativă, probabil din cauza unui exces de oxidare. în acest din 

 urmă caz, cu pămînt, fixarea de azot este nulă, fără adaos de man- 

 ganez, şi atinge 30,8 mgr. azot cu 0,5 mgr. Mn. 



