- 211 -- 



b) Experienţe cu Clostridium Pasteurianum. 



Pentru acest microb anaerobiu, s'a întrebuinţat mediul lui 

 WiNOGHADsKY, în fiole conice de 250 cmc, cu 100 cmc lichid, con- 

 ţinând la 1000 ce: 



15 gr. glucoza, 1 gr. fosfat bipotasic, 0,50 gr. sulfat de mag- 

 neziu, 0,02 gr. sulfat de fer, urme de sare (NaCl) şi cretă. 



Fiolele au fost însemînţate la 29 Ianuarie 1916, cu puţin pămînt, 

 din care se elimină speciile streine, prin pasteurizare la 75 grade. 

 Aceste culturi au fost păstrate 20 zile la 25 grade. 



în această soluţie de glucoza, după însemînţare, are loc o fer- 

 mentaţie butirică caracteristică prin mirosul său special de brânză 

 stricată. Se produce acid butiric normal, acid acetic, urme de acid lactic 

 şi mai mulţi alcooli: ethylic, propylic, butylic, precum şi gaze: 

 hydrogen şi acid carbonic. 



Prin pasteurizare la 75 grade şi reînsemînţări succesive, elimi- 

 nând speciile streine, izolăm mai întăi, din depozitul acestor fer- 

 mentaţii, trei microbi : 



1. bastonaşe mari cilindrice (Clostridium Pasteurianum) color ân- 

 du-se în violet cu iod, mai groase la mijloc şi subţiate la capete. Sporii 

 pe care îi formează nu se mai colorează cu iodul şi sunt foarte 

 rezistenţi; Winogradsky a constatat că şi după 20 ani, uscaţi, pu- 

 teau fixa încă azot. 



Clostridium este anaerobiu : în culturi impure el este lipsit de 

 oxigen, prin ceilalţi doi mocrobi aerobii, care îl însoţesc: 



2. un bacii «alpha» sporogen, voluminos, în formă de fila- 

 mente, divizându-se ca lanţuri de verigi rotunjite; 



3. un bastonaş «beta», foarte subţire, în filamente lungi, sinuoa- 

 se. Putem izola Clostridium în culturi anaerobi pe cartofi,, morcovi, 

 sau în pătura adîncă de lichid nutritiv cu cretă, în vid. 



El nu creşte pe gelatină. 



în loc de glucoza, ne putem servi de: levuloză, galactoză, 

 zaharoză, inulină sau dextrină. 



în aceste experienţe, după 20 zile (la temperatura de 25'^ C) 

 maximul de azot fixat a fost de 158 (faţă de control 100), cu adaos 

 de 1 mgr. Mn, iar în altă serie, după 30 zile, de 133 (faţă de control 

 100), cu 0,1 mgr. de manganez. 



Vedem că în culturile de Clostridium, fixarea de azot a fost 

 favorizată cu un adaos de sulfat de manganez, sporind cu doze 

 crescânde de 1/100 şi 1/10 de miligram de Mn.; optimul a fost cu 

 0,1 mgr. şi 1 mgr. de Mn, iar cu 5 şi 10 mgr. fixarea de azot a fost 

 mai mică de cât în fiolele fără manganez. 



14* 



