BULETINUL SOGlETAŢEI DE SGllNŢE 



a ventuluî rece şi nemilos. M6rtea le seceră cu aceeaşî nepăsare şi 

 uşurinţă, ca şi pe bătrânul gârbov şi înălbit care, dupe o vieţă plină 

 de muncă şi cugetare, aşteptă fără temă ultima faşă pămîntescă, la 

 care ne supun legile existenţe! universuluT. 



«S'ar părea că alăturea cu voinţa creatoruluî care, prin nascerea 

 constantă a vieţiî, prin periodele vitale bine indicate, făcend ca vieţa 

 să se menţină ca şi materia şi energia, ar exista neprevăzutul şi 

 inconscientul, carî adesea aduc desordine şi fac ca evoluţiuniî nor- 

 male, singura rodnică şi în raport cu legile măreţe ale lumiî, să se 

 aducă zădărnicire. 



«Şi pentru cel ce judecă şi crede, mortea la termenul eî normal 

 nu pote fi privită cu durere. Ea e o reîntorcere la întunericul din 

 care am eşit, pentru un timp hotărît ; ea e fmitul începutuluî pe pă- 

 mînt ; e un punct necunoscut din nexul causal al totuluî. 



«In acesta condiţiune numaî regretul are dreptul a se manifesta 

 în urma despărţiriî firescY, durerea nu caută să aibă loc în urma 

 evoluţiuniî complete a cicluluî nostru vital. 



«Nu tot ast-fel însă stă cu acet pe cart mortea î! răpesce fără 

 timp. Aicî regretul cedeză pasul durereî, căct pe lângă altele, 

 vidţa întreruptă prematur indică de regulă operă neisprăvită, ser- 

 viciî rămase neîndeplinite. 



«Care este dar causa acestuî contrast; care este causa acesteî 

 neregulY ; de ce neprevăzutul în mersul sistematic ; de ce faptul bru- 

 tal în locul curgeri! regulate a lucrurilor ; de ce haosul în ordine ! 

 De cel... dar maî bine să ^icem oprindu-ne: Ce seim noî ore de- 

 săvârşit din rostul acesteî lumî, tot maY colosale, tot mat măreţe, 

 maY sarprin(,lăt6re şi maî neînchipuite şi misteriose, cu cât căutăm 

 a o pătrunde maî adâncit ! 



«Să plecăm dar capul, acolo unde sciinţa nu pote a'l ridica prin 

 drepta judecată; să mergem înainte prin aceste durerose încercărî, 

 căcî va veni cred timpul, când omul va putea trăi alt- fel, când va 

 cugeta maî bine şi observa pe un orizont maî larg ; când în fine el, 

 însuşî intervenind în mecanismul complicat în care vieţoesce, va 

 contribui ca stările neregulate să se producă cât maî rar. Atuncî 

 vi^ţa, de care trebue să ne bucurăm, şi comora de muncă, ce trebue 

 să decurgă din ea, vor fi mult maî bine garantate. 



«Firea a lăsat acesta mare cestiune în mâna omuluî însuşî. Sunt 



