40 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SGIINŢE 



Fiinţele unicelliilare nu presintă acest inconvenient, cel puţin 

 în acelaş grad, şi de acea cercetările nostre vor fi făcute asupra 

 fiinţelor unicellulare. 



Dar, aci se ivesce o difficultat'^ : fiinţele unicellulare aii trebuinţă 

 de un mediii chimic complex care să conţină materiale organice 

 şi minerale. Or, printre corpurile toxice ce avem de studiat, se pot 

 găsi unele care să aibă affmităţY pentru vre-unul dintre aceste ma- 

 teriale alimentare. Ele vor influenţa decî substanţa vieţuitore, în 

 mod indirect, modificând mediul în care ea trăesce. încă o-dată, 

 effectele nu vor fi comparabile. 



Aceste consideraţiunt ne aQ condus a căuta o fiinţă unicellulară 

 care să potă trăi în mediul cel maî simplu possibil. Drojdia de 

 bere se impunea allegereT nostre câcT ea pote trăi în o simplă solu- 

 ţie de sacchăr. 



Pusă în apă saccharată, cellula de drojdie secretă duo6 diastase, 

 dintre care una, sacc/zarasa, diffusezăîn mediul ambiant şi interver- 

 tesce saccharosa ; ceal'altă diastasă, zyrnasa (Buchner), nu ditfu- 

 seză în mediul ambiant, ea transformă glycosa (care pătrunde în 

 corpul celluleî) în alcool şi în acid carbonic. Agenţiî chimicT ar pu- 

 tea să attace saccharasa, în afară de cellula de drojdie, în liquidul 

 ambiant, să 'î modifice saQ să '\ supprims acţiunea şi să înfluenţeze 

 ast-fel, în mod indirect, nutriţia vegetaluluî. Insă, pentru a putea 

 attaca zymasa, eî trebue să exercite o acţiune directă asupra cellu- 

 leY de drojdie. 



Acesta este motivul care ne a făcut să punem levura în o solu- 

 ţie de glycosă în apă distillată. 



III. Pentru a putea stabili o comparaţie între acţiunile mat multor 

 corpurT toxice, trebue ales un criterium şi criteriul ideal ar fi un 

 effect, acelaş pentru tote aceste corpuri, şi produs prin un ace- 

 laş mecanism. 



Pusă în o soluţie de glycosă, în proporţiî convenabile (v. tech- 

 nica), levura nu se multiplică, dar transformă glycosa în alcool, 

 care rSmâne în soluţie şi în acid carbonic care se degagiază. 



Experienţa arată că, în presenţa uneî anumite cantităţî de sare 

 metallică, acest phenomen de dedublare a glycoseî este modificat : 

 Dacă introducem, în soluţia de glycosă, proporţiî din ce în ce maY 



