BtJLETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞtIINŢE 263 



Or, observaţia ne redă întocmai presupunerile noastre ^). 

 Deci, se poate spune cu toată siguranţa că efectul de con- 

 centraţie există. 



III. — Cercetarea cantitativă a efectului 



Pe cât a fost de uşor de o-âsit efectul datorit concentraţiunii, în 

 mod calitativ, graţie sensibilităţii metodei, pe atât devine mai difi- 

 cil măsurarea lui. Nu este doar primul caz când sensibilitatea unei 

 metode este în detrimentul exactităţii I 



La început lung-imea muchiilor polilor era a 4-a 5-a parte din 

 lung-imea totală a vasului şi efectul atingea proporţii neverosimile, 

 până când încercarea de a da polilor cel puţin aceeaş lungrime cu 

 a vasului a redus efectul şi i-a dat siguranţa necesară. Desigur că 

 numai în acest caz s'ar putea să ne aşteptăm ca suprafeţele de e- 

 gală concentraţiune să fie plane, adică să avem strate paralele, şi 

 de bună seamă că mărimea deviaţiunii în cazul polilor cu muchii 

 scurte s'ar datori suprafeţelor curbe de egală concentraţiune, ce 

 s'ar forma la capetele exterioare ale polilor şi care, după poziţiu- 

 nea polilor, ar exagera şi ar face efectul nesigur. 



Atunci când s'a ajuns la o regularitate a fenomenului, căutând 

 să înlătur toate cauzele de erori (a se vedea mai departe), am por- 

 nit la măsurarea lui în modul următor : Am făcut semne pe placa 

 vasului din spre lunetă, la distanţele 1,5 şi 6-,5™"'- deasupra şi la 

 IjS™""- dedesubtul liniei ce uneşte polii. Când câmpul magnetic nu 

 era stabilit şi soluţiunea din vasul V bine amestecată şi deci omo- 

 genă, se însemna cu ajutorul unui surup micrometric (de 4 învârti- 

 turî pe milimetru, fiecare învârtitură având 100 de diviziuni) care 

 permitea citirea a V400 P^rte din mm, adică 0,25 micron = o di- 

 viziune a tamburului, (de fapt spaţiul mort al şurupului nu permi- 

 tea decât o exactitate întreită sau împătrită a acestei valori) se în- 

 semna poziţiunea pe micrometru a senmelor şi se făcea acelaş lu- 

 cru la 15 — 20'""' după ce câmpul magnetic era stabilit, adică atunci 

 când se stabilea starea permanentă. Diferinţa valorilor într'un caz 

 şi altul, ne da seamă despre mărimea deviaţiunii. Trebue însă să 

 mărturisesc că punctul de 1,5""" deasupra liniei polilor, corespun- 



1) Ciiiu luneta răstoaniS imaginile, ceeace se observS este tocmai iiiveri^ 



