4H4 nULElIN'UL SOClE'rA'pU KO.MÂNE DE ŞTIINŢE 



ajuns la minimum, atunci s'a stabilit comunicaţiunea cu basinul 

 Mediteran prin strâmtorile Bosfor şi Dardanele. 



Din nou s'a întins marea, apele ei s'au revărsat peste maluri, 

 aii intrat prin văile râurilor până departe în mijlocul uscatului, 

 formând astfel o mulţime de o-olfuri lungi şi adânci, a căror rămăşiţe 

 sunt cunoscute azi, sub numele de limanuri '). Aceasta a fost Marea 

 Basarabeană, de la care ne-a şi rămas Marea Neagră. întin- 

 derea Mărei Basarabene s^ar putea stabili bine, de oarece conturul 

 ei nu se deosebea mult de acel al Mărei Neg-re actuale; iar depo- 

 zitele ei depe la margini încă nu sunt distruse ; până acum însă nu 

 s'a încercat să se facă aceasta : in linii generele s'a putut stabili în- 

 tinderea Mărei Basarabene şi s'a văzut că ea a fost mai mare ca a 

 Mărei Negre de azi. 



Cercetările lui N. Socolov au stabilit întinderea şi acelei mhri, care 

 a precedat Marea Basarabeană» şi care prezintă Marea Levantină 

 retrasă. Această mare, denumită Euxinică, a avut o suprafaţă de 

 două ori mai mică ca a Mărei Negre de azi ; malurile ei erau de- 

 parte de malul actual, nivelul apelor era aproximativ cu vre o 

 50™ sub nivelul actual. Insula Şerpilor prezintă atunci un deal 

 înalt pe malul drept al Dunării, în care se vărsa şi Nistrul. Malurile 

 vechi ale Nistrului se pot vedea şi acuma sub apele mărei ca nişte 

 bancuri, cari se întind de la gura limanului departe spre largul 

 mărei. Se pot vedea sub apă şi malurile Tiligulului, pe atunci 

 afluent al Niprului ; acesta din urmă, înainte de a se vărsa în mare 

 primea apele Dunărei (pe atunci mult mai săracă în apă ca azi). 

 Marea de Azov nu exista şi prin mijlocul ei curgea Donul, în care se 

 vărsa Cubanul ; strâmtoarea Cherci nu e decât vechea albie 

 a Donului. 



Aşa dar, bazinul actual al Mărei Negre e rezultatul unei evolu- 

 ţiuni, e ultimul inel din lanţul fenomenelor de retragfere şi înain- 



») Asupra terminologiei golfurilor Mărei Negre în literatură existS o mare confuzie. Cu- 

 vântul de liman se aplică tutulor golfurilor, ceeace e greşit, de oarece acest termen nu se poate 

 aplica decât acelor golfuri lungv şi înguste, cari poartă toate caracterele unei văi de râu, um- 

 plută cu apă în urma ridicării nivelului mărei. Liinanuri sunt : între gura Niprului şi Nistrului, 

 pe stânga Dunării de la Chilia până la Galaţi, pe dreapta Dunării de la Cernavoda în sus, apoi 

 •de la golful Mangaliei spre Sud. Dar între limanul Nistrului şi braţul Chiliei, între braţul Sf. 

 Gheorghe şi Mangalia, apoi cea mai mare parte din golfurile Mărei de Azov şi cele din Crîm 

 sunt lagune. Golful Sebastopolului, Novorosiiscului şi o mulţime de alte golfuri din Caucaz şi 

 Anatolia sunt de \:\^\x\ fiordurilor ; unele au o origină riasica. 



