48S UUr.ETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE SPIINŢE 



velul bazinului inferior al mărei se tot urcă (placa bacterială se 

 află tocmai la limita dintre apele grele şi cele uşoare ale mărei). 



Placa bacterială nu e omogenă în toată grosimea ei ; ea pre- 

 zintă o serie de plăci bacteriixle secundare, fiecare din ele fiind 

 sediul unei anumite specii de bacterii : avem, prin urmare, o dife- 

 renţiare a bacteriilor, sau cum ar zice bacteriologii, fiecare placă 

 secundară prezintă o cultură pură a unei specii de sulfobacterii. 

 Locul ales de fiecare placă secundară este determinat de compo- 

 ziţia chimică a apei şi în special de ^/q oxigenului dizolvat şi a 

 H.3S. Plăcile bacteriale, cari sunt un fel de suprafeţe vii constitue 

 ceeaca se numeşte suprafeţe bio-izotonice ; aceste suprafeţe sunt 

 despărţite între ele prin spaţiuri apreciabile. Intr'un bazin ca 

 Marea Neagră, în care bioanizotropia e atât de pronunţată, atât 

 de bătătoare la ochi, nu se poate să nu existe mai multe suprafeţe 

 bio-izotonice, adică suprafeţe, în cari condiţiunile fzico-chimice să 

 fie uniforme şi favorabile unei anumite specii de vieţuitoare. 



Bioanizotropia e un fenomen general, dar de obicei ea este 

 mascată de alte fenomene ; o bioanizotropie bine pronunţată s'a 

 mai găsit în lacul de pe insula Kildin (oceanul Glacial) şi în lacu- 

 rile Slaveansc (gubernia Charcov). O bioanizotropie specială a 

 fost găsită şi în oceanul Glacial, unde stratul superficial de i™ 

 grosime prezintă apă dulce, apa sărată fiind dedesupt. 



Reducerea sulfaţilor în HgS de către sulfatobacterii şi oxidarea 

 H^iS de către sulfobacterii are loc pe toată suprafaţa pământului 

 şi în toate adâncimile mărilor ; ori unde sunt sulfaţi sunt şi sulfato- 

 bacterii, iar alături de ele trăesc în colonii sulfobacteriile, cari 

 consumă H^S. Dacă H^^S nu este complect consumat, el trans- 

 formă în sulfuri unii compuşi metalici, mai ales acei ai ferului ; cum 

 SFe e neagră, de aceia mediul în care s'au aşezat sulfatobacteriile, 

 imediat se colorează în negru ; aşa e mâlul limanurilor, lacurilor 

 sărate, băltoacelor, râurilor, iazurilor, mărilor şi oceanelor; acest 

 mâl negru (în oceane e albăstrui) înconjoară toate continentele şi 

 insulele, ocupând o suprafaţă de aproape 45.000.000 klm'^ Bine- 

 înţeles că sulfobacteriile trăesc şi în aer ; existenţa lor o bănuia 

 încă Darvin în cercetările sale făcute în Patagonia. In stepele 

 Chirghize sulfobacteriile pricinuesc amărârea râurilor şi lacurilor, 

 şi apa lor se duce în Marea Caspică. Procesul chimic, care are loc 



