642 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



mult încă, unele din ele evoluează şi chiar se transmit prin here- 

 ditate. 



Uneori evoluţia tipurilor ajungând la apoj^eu se îndreaptă chiar 

 către anormalitate şi monstruozitate, alteori se produce o regrre- 

 siune şi chiar o atrofie. 



Ceeace rămâne însă important de ştiut, este că aceste date bio- 

 logice sunt de o mare importanţă pentru clinică şi therapeutică, 

 explicându-ne în acelaş timp elecţiunea proceselor morbide pentru 

 anume indivizi şi pentru anumite organe. 



Conform planului celor doi autori, Chaillou şi Leon Mac-Auliffe 

 voi arăta cele patru tipuri şi apoi importanţa lor în patologie şi cli- 

 nică, precum şi consecinţele ce rezultă din această cunoaştere a lor. 



Tipul respirator pare a fi cel mai frequent, având mai ales în 

 vedere condiţiunile mediului ambiant. Mediul respirator — aerul 

 atmosferic — este determinantul necesar pentru creiarea acestui tip. 



Dacă este exact că morfologia generală a individului nu este 

 decât o rezultantă a morfologiei fiecărui organ în parte, atunci tre- 

 buie să admitem că mediul corespunzător fiecărui tip a determinat 

 modificări în aspectul tuturor organelor şi celorlalte părţi ale cor- 

 pului ca : capul (cu craniu şi faţa), gâtul, trunchiul, membrele, pre- 

 cum şi în organele interne. 



Considerând faţa unui individ bine conformat, din punct de ve- 

 dere al studiului morfologiei clinice, am putea-o împărţi în trei 

 etaje: un etaj care s'ar găsi deasupra unei linii care ar trece prin 

 arcadele sprâncenoase formând etajul cerebral ; un altul care s'ar 

 găsi între prima linie şi o alta care ar trece prin şanţul nasolabial 

 lormând etajul respirator; în fine, un al treilea etaj ce s'ar găsi 

 dedesubtul celei de a doua linii numit etajul digestiv. In fiecare 

 etaj se va resimţi o morfologie specială fiecărui mediu şi deci şi tip 

 în parte. 



Tipul respirator corespunde unei accentuări a etajului mijlociu 

 al feţei. Indivizii din acest tip prezintă următoarele particularităţi : 

 un nas puţin mai lung, pometele şi arcadele zigomatice mult dis- 

 tanţate şi proeminente. Din partea craniului şi scheletului feţei se 

 observă : o depresiune însemnată a parietalelor accentuând fosele 

 temporale, o oblicitate însemnată a frontalului însoţită de un prog- 

 natism al arcadelor orbitrare. Oasele nasalc sunt mari, de aseme- 



