BULETINUL SOCIETĂŢII DE SGIIN'ŢE 



30° — 40" spre Est, straturi şi bancuri concordante de Palia, până 

 la i"" grosime, roca este albicioasa, cu firul aşa de fin în cât are 

 aspectul unei marne întărite, compacte, se sfarmă uşor în bucăţi 

 după direcţiuni neregulate şi suprafeţele de ruptură sunt adeseori 

 curbe. Pe ruptură se văd solzişori foarte mici de mică neagră. 



Pulberea analisată sub microscop de D. Max Reinhard, arată 

 constituţia următoare : Mica brun-verzue cu unghiul axelor op- 

 tice mic, tnica albă mai rară, ca product secundar, plagioclas cu 

 lamele de îngemănare după legea albitului, foarte apropiat de an- 

 desin, hornblend şi quarţ nesigur, zircon sporadic. 



Masa rocei este constituită dintr'o substanţă sticloasă, transpa- 

 rentă, isotropă, cu un indice de refracţiune mic, şi din o masă 

 brună, argiloasă şi feruginoasă. 



Atât din caracterele exterioare cât şi din cele microscopice, se 

 vede că roca este un Cinerit^ adică formată din o cenuşe vulca- 

 nică, Fiind-că din analisa precedentă, presenţa quarţului cristalisat 

 nu a putut fi stabilită sigur, roca poate să aparţie tot aşa de bine 

 la Andesit ca şi la Dacit. Se ştie însă, că deşi procentul de silice 

 la Dacit este mai mare decât la Andesit, această substanţă nu este 

 totdeauna individualisată sub forma de cristale de quarţ în masa 

 Uacitului. Analisa chimică ar putâ să stabilească cu mai mare si- 

 guranţă dacă avem de aface ce un tuf dacitic sau andesitic. Din 

 punct de vedere geologic, prezenţa tufului dacitic în formaţiunea 

 saliferă din Moldova de nord are importanţă prin faptul că stabi- 

 leşte vârsta acestei formaţiuni la etajul al li-lea Mediteran, şi echi- 

 valează straturile salifere dela noi cu straturile săli fere din 

 Câmpia Ardealului (Straturile de Mezoseg-Kocli)^ unde tuful 

 dacitic joacă un rol considerabil, iar vârsta lor geologică este sigur 

 stabilită pe baza fosilelor ca aparţinând la partea inferioară a for- 

 maţiunet a Il-a Mediterane, sub calcarul de Leytha. 



In privinţa originei acestui tuf, ipoteza cea mai probabilă ar fi 

 că el provine din cenuşa aruncată în erupţiunea Dacitelor din 

 Transilvania. Centrele cele mai principale de erupţiune a lavelor 

 dacitice au fost în Munţii Bihorului şi anume în Vlădiasa la Nord, 

 şi pe lângă Nogyag la Sud, apoi in extremitatea de sud a mun- 

 ţilor Barotului. Cenuşa vulcanică din aceste erupţiuni a putut fi 

 transportată uşor de vânt pe o distanţă de 200 — 300 km., până 



