BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 333 



ziua, sau seara către lumina, cele mai multe rămân de tot ascunse şi 

 unele specii nu au fost încă nici când aflate alt-fel, decât prin edu- 

 caţiunea omizilor. Aceste din urmă posed picioare rudimentare pe 

 segmentele 3, 4 şi 6- 1 1 , sau în puţine caşuri sunt apode (fără picioare) 

 toate trăiesc în lăuntrul frunzelor, formând galerii, numite ^mine» 

 de diferite forme caracteristice, cari se pot uşor observa pe supra- 

 faţa foeî. Metamorfoza în crisalida se face foarte rar tot în aceste 

 mine, cele mai multe specii părăsesc ca omide adulte frurza, şi îşt 

 formează pentru metarfosă un cocon solid. După planta nutritivă, 

 după forma deosebită a minelor, împreună cu culoarea omiziî şi a 

 coconului, speciile mai cunoscute se pot determina în mod de tot 

 sigur, pe când' deosebirea speciilor apropiat înrudite devine mai 

 grea şi câte odată chiar imposibilă în stare de insect perfect. Aşa 

 spre exemplu omizile speciilor Viscerella Stt. şi Ulmivora Fol. sunt 

 ambele verzi întunecate, ele se deosibesc însă uşor, căci cea din- 

 tâia formează o mină sinuoasă şi adeseori curbată, situată cam în 

 mijiocul foei, pe când minele celei din urmă apar mai drepte şi 

 începând de la marginea frunzei, penetrează de acolo spre mijloc, 

 cam paralel cu nervatura foii; iară omizile celor-lalte specii, cari 

 trăiesc pe aceeaşi plantă (Ulmus campestris şi U. effusa) sunt toate 

 galbene sau albe. 



Fie-care plantă e locuită numat de puţine specii, câte odată nu- 

 mai de una singură, cele mai multe specii trăiesc pe Rosacee şi 

 Pomacee, apoi pe diferite arbori şi arbuşti şi în fine pe cele mai dife- 

 rite plante; numai un număr mic trăiesce pe două sau mai multe 

 plante aproape înrudite (d. e. pe Fragaria şi Agrimonia, sau pe 

 Crataegus şi Pyrus etc). 



Distribuţiunea geografică a genului Nepticula e încă foarte puţin 

 cunoscută, însă se poate presupune că va fi aproape cosmopolitic, 

 representat prin diferite specii în fie-care regiune. Dintre cele 117 

 specii, 140 sunt descrise din Europa (după Catalogul Standineer- 

 Rebel edit. III), apoi după Tutt (Natural Hist of the birtish voi. I 

 pg. 167) din America septentrională: 41 specii din America me- 

 ridională : 2 din China una şi din Noua-Zelanda 3 pe lângă câteva 

 specii nedescrise depe insulele Antille şi din Australia. E remar- 

 cabil, că din întreaga regiune palaearctică nu sunt cunoscute până 

 acum alte specii, decât cele 130 din Europa, propriu zisă (dintre 



