lakttagelseomradets topografi ocli de olika stäiidorternas 

 fagelfauna. 



Bland de öar, som tili ett relativt fätal bilda en gles 

 skärgärd längs kusten af Bottenhafvet frän trakten af Brahe- 

 stad upp tili Torneä, intager Karlö genom sin storlek främsta 

 rummet. Ön, som befinner sig ungefär 4 sjömil vesterut 

 frän Uleäborg, beräknas hafva en längd af ungefär 2 mii 

 frän norr tili söder samt lika mänga mii pä längsta distansen 

 frän vester tili Öster. I den tid som är bestär Karlö af en 

 enda sammanhängande landmassa med smärre insjöar och 

 bäckar, med längt inskjutande vikar och uddar af relativt 

 Stor utsträckning. Men sä bar ej alltid värit iörhällandet. 

 Annu lefva pä ön personer, som komma ihäg den tid, da 

 med ön numera sammanhängande dolar bildade själfständiga, 

 frän den egentliga moderön ikarpt afskilda öar. Sädana äro 

 de med hufvudön numera fast förenade delarne Santonen 

 (Sandön) och Hanhinen (Gäsön). För nägra tiotal är sedän 

 bestod det nuvarande Karlö säledes af 3 större öar: Hai- 

 luoto (egentliga Karlöj, Santonen och Hanhinen, samt nägra 

 smärre holmar i Hanhinens omedelbara närhet. Men som 

 en följd af strandliniens successiva förskjutning, inträffade det 

 snart, att Santonen och Hanhinen förenades med hufvudön. 

 Denna förening är fullständig, hvad förhällandet emellan 

 Santonen och egentliga Karlö angär. Däremot förefinnes ännu, 

 som en rest af det forna hafvet, emellan Hanhinen och den 

 egentliga ön ett sund af obetydlig bredd, som vid högt vatten- 

 ständ faktiskt skiljer Hanhinen frän Karlö, vid lägt valten- 

 ständ äter är nastan uttorkadt. Nägra frän Hanhinen ännu 

 iör nägot ärtionde sedän skilda öar äro numera vid vanligt 

 vattenständ äfven förenade med Hanhinen. 



Karlö med sin relativt obetydliga höjning öfver hafis- 

 ytan mäste naturligen anses först ganska sent hafva fram- 

 födts ur Bottenhafvet. Ännu i den dag som är pägär en 



