Fägeltauuan pä Karlö. 191 



ständig pänytttödelse, i det att genom strandliniens för- 

 skjutning ärligen ett nytt, ganska betydligt bälte strand till- 

 kommer, pä samma gäng naturligtvis hela öns höjd öfver 

 hafsytan äfven ökas. Säsom en naturlig följd af denna 

 höjning och däraf följande ärliga tillandning framgär det 

 faktum, att de olika lokaliteterna bilda koncentriska, mer 

 eller mindre skarpt markerade ringar eller vegetationsbälten 

 omkring den eller de först ur hafvet uppstigna, nu följakt- 

 ligen högst belägna punkterna pä ön. 



Säsoni hufvudstomme för ön mäste man betrakta de 

 högre belägna, i flere olika riktningar sig sträckande äsar, 

 som förefinnas pä öns midt. Dessa mäste naturligen anses 

 som de delar af ön, hvilka först framfödts ur hafvet. Men 

 pä samma gäng vattnet emellan dessa äsar sä smäningen 

 sjönk undan, qvarblef dock i fördjupningar dem emellan större 

 eller mindre vattensanilingar, som i sin tid utgjort sjöar af 

 relativt stor iitsträckning. Annu i dag förefinnas dessa sjöar 

 tili ett ganska stort antal (omkr. 40), ehuru deras areal, i 

 samma män som de omgifvande stränderna alltmera in- 

 kräktat pä vattenbassinen, förminskats och gifvit upphof tili 

 kärr af ganska stor utsträckning. Dessa ofvannämnda äsar 

 sträcka sig i hufvudsakligen 2 olika riktningar. Pä öns norra 

 och södra delar gä dessa undulerande äsar i riktning frän 

 Öster tili vester, pä öns vestra och ostliga delar däremot 

 frän norr tili söder. Vegetationen pä dessa äsar erbjuder 

 ögat knappt nägon omvexling, ty jordmänen, som nastan 

 uteslutande utgöres af ren, grof sand med ett tunt humus- 

 lager endast här och där, är ej i ständ att närä en rikli- 

 gare flora. Marken är tili öfvervägande del betäckt med ett 

 mäktigt iager af Cladonia rangiferina & alpestris, och öfver- 

 gär smäningom genom de humusrikare sluttningarna i de 

 emellan äsarne belägna kärrens rikare växtlighet. Utom 

 Cladonia är det nastan endast Pimis silvestris, sora ur den 

 magra jordmänen förmär hemta en för sin utveckling till- 

 räcklig näring. Pä sinä ställen, där humusrikare jordlager 

 omvexla med de sandiga, uppnär tallen en aktningsvärd höjd 

 och groflek, men i allmänhet är dess habitus, i synnerhet 

 närmare stränderna, läg, tjockstammig och lätt öfvergäende 



