228 J. Alb. Saudmiin. 



5 uppmätta kullar hafva följande stoiiek: 

 43,0. 41,4. 41,0. 40,8. 42,6. 41,9. 41,0, 3S,9. 



29,2. 29,4. 29,5, 28,8. 30,1. 30,4. 31,1. 29,7. 



42.5. 42,5. 41,9. 41,0. 40,9. 40,5. 



28.6. 28,0. 28,7. 29,6. 29,8. 29,5. 



39,5. 39,3. 38,9 . 

 29,9. 30,0. 29,6. 



Vanellus cristatus L. 



Vären 1886, mcdan hafsisen ännu lag orubbad och 

 endast smärre vattenpussar ännu funnos pä land, infann sig 

 en tofsvipa pä äkerfälten vid Potti gärd. Fägeln visade sig 

 endast ringa skygg och blef skjuten af gärdsfolket. Senare 

 pä värsommaren var jag i tillfälle att se delar af denna 

 fägel och blef det sälunda möjligt att konstatera arten. Undcr 

 sommaren 1889 hade ett par af denna art hela sommaren 

 vistats pä en sank kärräng invid kyrkobyn. Man pästär sig 

 äfven senare pä sommaren hafva sett modren med sinä 

 späda ungar. 1890 uppträdde tofsvipan i flere par och häckade 

 äfven. Ägg af arten hittades nämligen den 20 maj (2 kullar) 

 samt äfven senare (den 10 juni 4 ägg med fullgängna ungar). 

 1891 besökte arten ön, men öfvergaf densamma. 



Nanienius arquata L. 



Storspofven hör tili de allmännast förekommande va- 

 dare pä ön. Öfverallt, där lämpliga lokaler för hans existens 

 förekomma, dröjer han ej att infinna sig och gifver med 

 sitt vaksamma och röriiga vasen lif at hela lokalcn. Sälunda 

 träffar man honom pä öns kärrängar, men allra talrikast 

 pä de vidsträckta strandängarna, där han förekommer tili 

 ofantligt stor mängd. Pä en kuststräcka af en verst kunna 

 ända tili 10 par storspofvar bygga och bo. För andra pä 

 samma lokal häckande fäglar är storspofven en god bunds- 

 förvandt, ty sä snart nägon fiende, väre sig roffägel eller 

 kräka, visar sig, är det han som först signalerar fredstöra- 



