254 J. Ali). Sandman. 



.stillhet vid sjön. Men det behölVes ej mer än en kräkas 

 kraxande eller en spofs drillande läte, för att det skall 

 komma lif i kolonin. Först flyger en enstaka fägel upp och 

 säsnart han gifvit ett Ijud ifrän sig, fylla inom ett ögonblick 

 kolonins alla medlemmar luften med sitt skri. Är ingen 

 fara ä färde, lugna sig fäglarne snart och om en stund är 

 det äter fuUkomligt stilla, tills nägot misstänkligt Ijud äter 

 bringar oro bland fäglarne. — Sinä utflykter utsträcker 

 fägeln ända tili den närmast belägna hafsstranden, men 

 torde där knappt söka nägon föda. — De 1886 häckande 

 fäglarne hade, i motsats tili förhällandet 1887, häckat vid 

 den frän hafvet inskjutande, länga kyrkobyviken, som vid 

 vanligt vattenständ har bräckt vatten Sommaren 1888 har 

 fägeln ej besökt ön, ett förhällande sä mycket egendomli- 

 gare, som äfven de par af arten, som 1887 blefvo beröf- 

 vade sinä ägg, omedelbart lade en ny kuli, den de sävidt 

 jag har mig bekant fmgo i fred utkläcka. — Sommaren 

 1889 äterkom emellertid den prydliga dvärgmäsen. Denna 

 gäng valde den emellertid tili häckplats hvarken närheten 

 af sött eller bräckt vatten, utan häckade pä öns sydligaste 

 udde, vid hafvet. Här hittades af arten den ISjuni 3 nästen, 

 2 bon innehällande 3 ägg och ett bo 2 ägg. Boen voro 

 byggda pä tufvor pä strandängen. Äfven somrarne 1890 

 och 1891 har dvärgmäsen gästat ön och häckat pä själfva 

 hafsstranden pä sydligaste udden af ön. Vid ett besök pä 

 ön 1891 bestod kolonin af ungef. 15 par och kuUarne voro 

 fullvärpta den 12 juni (8 bon); ett bo hittades redan den 

 6 juni. 



Uppträdandet af denna ostliga fägelart sä längt norr- 

 och vesterut synes mig särdeles egendomligt. Uppenbart 

 är, att de fä par af arten, som 1886 häckade pä ön, voro 

 vilsekomna exemplar, som vid värflyttningcn ätföljt sinä 

 släktingar, Lariis ridihundus o. a. Förekomsten af den 

 Stora mängd individer, som 1887 besökte och häckade pä 

 ön, tyckes mig böra förklaras sälunda, att de 1886 pä ön 

 häckande och utkläckta fäglarne under sin flyttning tili sin 

 ijoläriga boplats lockat en större mängd fäglar att följa sig. 

 Den totala fränvaron af arten 1888 utesluter ju ej dess 



