TitILETiNlîL SOCIETAxIÏ DE SCIINfE 116 



besteht in seinen unteren Regionen und bis zur aussersten Waldgrenze aus 

 Karpathensandstein, darûber liegen konkordant bis auf die hôchsten Hôhen 

 Kalkconglomerat und Caprotinenkalk^ (pag- 198). Prof. Ulilig atât în pre- 

 alabila dare de sémâ asupra escursiuneî din regiunea udatâ de Bistrita 

 (Sitzungsber. der k. Akademie d. Wissensch. Wien XCVIII 1889, p. 738) 

 cât si în studiul sëù asupra klippelor din Carpatï (idem 1S97) nu le men- 

 tionczâ. 



Klippele încep cam din dreptul Sihastruluï; de aicï se pot urmâri câtre 

 Sud pânâ la Polita eu Crini prin Piatra eu apâ reee, de unde chiar se 

 seobôrâ eu multâ greutate piatra neeesarâ vâràrieï de la Isvorul Munteluï. 

 Drumul pe la a doua varârie din Pàraul Maicilor, duce la adevërata re- 

 giune a klippelor din Oculasul inic. Aicï stîncile de calear par a fi asedate 

 în treï sirurï paralele eu marginea sudicâ a munteluï si sunt cuprinse între 

 capëtul acestuia si pâretele abrupt al Oculasuluï mare. De aicï ele pot fi 

 urmârite pe partea vestieâ, formând o parte din Poiitele de la Stânile. 

 Cea maï nordicâ klippâ am întîlnit'o în cârarea ee duce de pe Oculasul 

 mare spre Pârîul luï Martin ; din ea mi-a fost eu putintâ sa scot si o 

 RhijnchoncUa din grupa Rh. rmiltiformis. 



In întregime luate, klippele din Ceahlâfi se presintâ eu caracterui celor 

 Pieninï si sunt deosebite de acele descrise de mine în basenul Dîmbovi- 

 cioreï. Ele sunt mieï, es putin din învelisul eonglomeratic Sji sunt asedate 

 cam în forma unuï U, eu convexitatea în spre sud, iar eu c;le doue ra- 

 murï câtre NE si N W; ramura esticâ e mai lungâ si probabil singurateca 

 stàncâ de lângà bisericâ din Poiana Teiuluï p6te fi consideratâ ea prelun- 

 girea eï câtre Nord (ij. Nu e imposibil ea maï spre Nord sa se întîlnéscâ 

 si alte klippe ce ar esi nu maï putin din mantaua grdsâ a gresuluï carpatic. 



Prin positia geograficâ, klippele din Ceahlân, pot fi luate ca fâcênd parte 

 din grupa celor de la Tulghes. 



Asupra virsteï dcposîtelor ce formézâ zona flysehuluï, încà nu se pote 

 spune nimic sigur. Pe când Prof, ^tefdnescu, considéra întreg gresiul car- 

 patic moldovenese ca eoeen, deosebesce Prof. Uhlig deposite de virsta 

 cretacicului inferior, superior si deposite tertiare veehï. Dacà neoeomul s.l. 

 e aràtat prin gàsirea de Aptychits Didayi în valea Bicazuluï, crida su- 

 periôrâ e admisà numaï eu probabilitate. Greutatea în determinarea vîrstei 

 diferitelor deposite din flysch, vine de la sàrâcia în fosile ee le caracte- 

 risézâ. In tôt timpul cât am umblat^ nu mi-a fost eu putintâ sa gtisesc 

 de cât uimâtôrele urme de plante: 



Tatnidium Fischeri Hr. 



(1) Natura klippealâ a acesteî stîncï e luatà si de Prof. Ste/âiiesai (v. Geologica si 

 Legenda) Analele Academieï romane 1897). 



