nes sand- eller kalkmergel blandad med mylla eller mo- 

 jord, är i allmänhet mera mager och ej sä fruktbrin- 

 gande. I det östra vattensystemet är Lumparn medel- 

 punkten, hvilken genom åtskilliga sund stär i förbindelse 

 med Wargathafjiirden och Föglefjärden samt tränger djupt 

 upp i landet medelst Sallviksfjärden. Vattnet är i all- 

 mänhet mindre saltakligt, emedan föreningen med hafvet 

 är mera utestängd genom de vidsträckta yttre skärgår- 

 darne. I det vestra vattensystemet är Pansarnäs fjärden 

 medelpunkten, som upptager Bergöfjärden med Poslaviken 

 samt Orrfjärden, och står sjelf i förening med Finbofjär- 

 den och hafvet. Vattnet vid kusterna har härstädes mera 

 sälta, emedan landet står i omedelbar beröring med Öster- 

 sjön, Ålands haf och Bottniska viken. I det östra flor- 

 området bar vegetationen sitt centrum omkring Josarhy, 

 Kastelholm och Sunds kyrka; i det vestra åter är den 

 concentrerad omkring Bastö, Bolstaholm och SkarpnåtÖ. 

 Föröfrigt karakteriseras det östra området deraf, alt eken 

 förekommer mera sällan och att vikar och berg stundom 

 ega en mera oregelbunden utsträckning; i det vestra der- 

 emot äro ekar, aJmar och lindar temligen allmänna och 

 ofta grupperade i behagliga lundar; träsk, insjöar, hafs- 

 vikar och berg hafva der öfverallt den för Åland regel- 

 bundna riglningen från norr till söder. Dessutom äro 

 Lycopus europwus, Echinospermum Lappula, Ranunculus Lin- 

 gua, Anemone ranimculoides, Corydalis läxa, Peplis Por- 

 tiila, Fragaria collina, Trifolium agrarium, Betula nana, 

 Allium Scorodoprasum, Lemna trisulca, Eriophorum latifo- 

 lium, Carex Pseudocyperus, Polystichum Thelypteris m. fl. 

 egendomliga och karakteristiska växtarter för den östra 

 hufvuddelen, under det Cuscuta europcva, ^Jirsium hetero- 

 phyllum, Libanotis montana, Sorbus scandtca och hybrido- 

 Aucuparia, Trifolium fragiferum, Andromeda polifolia, Taxus 

 baccata, Cliara tomentosa, Salicornia herbacea, Epipactis 

 latifolia, Cornus suecica, Bulliarda aquatica, Saxifraga tri- 

 dactylites, Ilippophae rhamnoides, Allium ursinum, Selagi— 

 nella spinulosa m. fl. äro det för den vestra. Slutligen 

 må ock anmärkas, alt Kastelholm och Sund äro de enda 

 ställen, der kräftor förekomma inom Åland, således blott 

 inom det östra området, dä deremot Stör stundom fän- 



