slädes tolalt saknas, såsom: tjäder, rapphöns ocli hjerpar 

 samt ekorrar före 1836, Ju de genom en tillfällighet 

 infördes och sedermera i landets skogar fortplantade sig ; 

 likaså är förhällandet bland växterna, Uotlonia paluslris, 

 Lobelia Dortmanna, Orobus tuberosus, Campanula palula, 

 Verbascum nigrum och Veromca Anagallis m. fl. synas 

 verkligen vara bannlysta öfver hela Åland; åtminstone har 

 jag ej, oaktadt ifrigt sökande, kunnat finna något spår 

 till dem. Campanula patula förekommer dock närmast 

 utom Åländska ögruppen i Korpo och Nagu, belägna i 

 närheten af Abo. Deremot förekomma Sorbus hybrida. 

 Orobus vernus, Empetrum nigrum, Sedum album, Geramum 

 sanguineum, Angelica sylvestris, Laserpilium latifoUum samt 

 utmed hafsstränderna Angelica littoralis, Aster Tripolium, 

 Erythrcea linariifolia, Plantago marilima, Triglochin mari- 

 timum, Silene maritima m. fl. ganska allmänt öfverallt. 

 Primula farinosa är allmän pä Åland, men lärer saknas 

 i Fasta Finland. Dessa och otaliga andra afvikelser frän 

 det egentliga Finland å ena sidan samt Sverige å den 

 and,ra, sä i botaniskt som zoologiskt och geologiskt hän- 

 seende, göra, att Åland i många fall blir värdt all upp- 

 märksamhet samt af stort intresse vid många undersök- 

 ningar. 



Tag bort skärgårdsförsamlingarne Fögle och Kum- 

 linge, sä att endast Fasta Åland återstår jemte Eckerö, 

 Lumparland och Wårdö, och drag en linea i riglning 

 från nordvest till sydost eller från Adshär genom Getha 

 och Finström förbi Attböle, östanåker, Ingby, Önningby, 

 Bengtsböle, Wessingsboda och ut till Adshär i Fögle fjär- 

 den, — så u^jpstå följande märkvärdiga förhållanden: 

 På östra sidan om denna linea har man således östra 

 delarne af Getha, Finström, Jomala och Lemland samt 

 hela Saltvik, Sund, Wårdö och Lumparland, på den ve- 

 stra äter de återstående delarne af Getha, Finström, Jo- 

 mala och Lemland samt hela Hammarland och Eckerö. 

 Hvardera af dessa tvenne hufvuddelar har sin egen jord- 

 mån, sitt eget vattensystem och silt eget florområde. I 

 den östra delen består jordmanen af lera, är mera frukt- 

 bärande och särdeles lämplig för åkerbruk ; i den vestra 

 deremot består den mestadels a( sand, här och der fin- 



