IV. stockholmstraktens botaniska 



utforskande. 



Medan trädgårdsskötseln redan tidigt särskilt genom Gusta\' 

 Vasas strävande i stor utsträckning bedrevs i Stockholm och vid 

 de kungliga slotten i dess omgivningar, vaknade intresset för de 

 vilda växterna först sent och då huvudsakligen i samband med 

 sökandet efter arter med medicinsk nytta. 



De första bemödandena att utforska Stockholmstraktens flora 

 synas vara av år 1668, då dr O. Bromelius jämte överinseendet 

 över apoteken även förordnades såsom »Stadens Herborist» med 

 instruktion att lähra Apothekarne och andre &c. kjänna de 

 Gräs och Örter, som hos oss vexa, at de kunde ophemtas.. 

 Denna befattnino- förestod Bromelius emellertid endast tvenne 

 somrar, och om man undantager att samma tjänst åren 1730 — 



1738 innehades av en tysk, Krusmeyer, samt att J. LiNDER 1716 

 utgav en förteckning över växterna kring Viksbergs hälsobrunn 

 i Salems socken, tyckes intet ha blivit åtgjort för kännedomen 

 om Stockholmstraktens flora före Linnés tid. 



Då den i sitt fosterland så gott som okände Carl Linn^US 

 i september 1738 återkom från utlandet, där han för sina bota- 

 niska arbeten redan var ansedd och uppburen samt slog sig ned 

 som praktiserande läkare i Stockholm, voro utsikterna för hans 

 uppehälle synnerligen mörka. 



På inrådan av sin gynnare lantmarskalken greve C. G. Tessin 

 sökte Linné därför hos Rikets då församlade ständer en summa 

 av 100 dukater med förbindelse att såsom Botanicus publicus 

 hålla offentliga föreläsningar i Stockholm. Den sökta summan 

 beviljades, och under sommaren 1739 och 1740 eller tills han 

 1 74 1 tillträdde den medicinska professuren i Uppsala, vilken 

 senare utbyttes mot den botaniska, höll Linné botaniska föreläs- 

 ningar i riddarhuset och företog exkursioner i stadens omnejd. 



I inledningsorden till sin första botaniska föreläsning i maj 



1739 säger Linné, att hans avsikt bland annat är att: »demon- 

 strera de här i Swerige kring Stockholm fintliga örter, deras 

 cultur och nytta, helst i ceconomien, med sina namn, kiänneteckn. 



