XXXIX 



c. 3600 är sedan vill det synas, som om landet legat ungefär 

 frän omkr. 20 m. längst i s\'dost till bortät 25 m. längst i nordväst 

 under den nuvarande havsytan. Dessa trakters topograti är 

 dock sådan, att den mellanliggande landhöjningen förslog att 

 bringa vidsträckta landvidder öfver havet och i de allra största 

 dragen giva dem deras nutida utseende. Skärgardens vida ögrupper 

 laj^o visserlioen till stor del under havet och Roslao-sområdet 

 var uppdelat i ett antal större och mindre öar, men Södertörn 

 bildade en bet\-dande ö med i allt v^äsentliot samma utseende 

 som i vara dagar. Den största geografiska olikheten var den 

 breda havsarm med ett fåtal större öar, som från Stockholm i 

 söder upp till Täb\' och Kd i norr förmedlade förbindelsen mellan 

 Östersjön och Mälarebäckenet. 



Från s}'npunkten av florans historia är det icke mindre vik- 

 tigt, att även Icnnarkeriia i stor omfattning genom denna land- 

 höjning d}'kt upp över havet, vadan alla de markslag erbjödos växt- 

 världen, vilka de olika grupperna av växtsamhällen erfordra. 

 Torvmossbildningen började uppenbarligen snart nog och fort- 

 .skred säkert så pass hastigt, att även de arter, som endast tri- 

 vas på mossarnas }'ta. redan efter ett fatal århundraden kunde 

 finna lämplig mark inom det nya landet. 



Under bronsåldern. 3600 — 2600 år före var tid. fortgick höj- 

 ningen )'tterligare. så att landet i allt väsentligt fick sin nuva- 

 rande utsträckning; endast de lagt liggande lerslätterna och en 

 eller annan inspringande djup dalgång av det nutida landet in- 

 togs vid dess slut av havet. 



Stora delar av det land, som under sten- och bronsåldrarna 

 steg upp över vattnet. s}-nas omedelbart ha tagits i besittning- 

 av en icke alltför fåtalig, boskapsskötsel och åkerbruk idkande 

 befolkning, vadan det med fog torde kunna sägas, att männi- 

 skan i avsevärd grad påverkat växtvärlden i dessa trakter redan 

 vid dess första konstituerande. Ett antal bland ogräsens och 

 kulturgränsens arter ha därför med stor sannolikhet samma ålder 

 inom området som mänga till S}'nes fullständigt vilda arter: 

 människan och hennes kreatur ha uppenbarligen under större 

 delen av florans tillblivelse varit att räkna med som en viktig 

 spridningsförmedlare. 



Den betydande landhöjning, som gav Stockholmstrakten dess 

 nuvarande geografiska utsträckning, har emellertid icke oavbrutet 



