erbjuda. Där rinnas klippor med grus och sand i springorna, 

 varest CocJilcaria danica. Matricaria i)iodora * niaritima, 

 Atriplex-2ir\.^r o. a. ha sitt tillhåll, klapper- och blockstränder 

 gödslade av täng, med dessa och många andra, däribland Cranibc^ 

 Jsatis. / \'ro)iica loiigifolia \. niaritiina. Alen här och var finnes 

 även mark av finare material, ibland t. o. m. något marskartad. 

 A denna leva utom vissa av de nämnda ej fä andra, såsom Ru- 

 jficx maritimus. (ilau.w Salicornia, Salsola. Ciiitaurion-?iXX.^x. 

 Pia nia go maritima, i själva strandkanten Jujicus compressus 

 * gerardi. Scirpus maritimus. Triglochin maritinuim och ute 

 pa grunt vatten Xajas, Zanjiichcllia, Ruppia, Zostera. Sand- 

 stränder äro däremot sällsynta, men där de finnas växa även 

 flera för desamma karaktäristiska arter, såsom C ar ex ar en aria, 

 Elymus arcuarius och LatJiyriis maritimiis. Nästan uteslutande 

 på havssträndernas övre delar träffas i dessa trakter talrika stånd- 

 orter för även några karaktäristiska icke saltbundna växter, så- 

 som HippopJiac och Taxiis samt Carrx norvcgica. 



Ett förhållande, från vilket ej bör bortses vid behandling av 

 florans förändringar under dess utvecklingstid, är den säkert 

 fastställda klimatförsämring, som enligt samstämmig uppfatt- 

 ning ägt rum just under den tid Stockholmstrakten höjdes 

 över havet. Som ovan nämnts belöper den sig till omkring 

 2./ C. för vegetationsperioden, vadan under florans tidigare 

 skeden många arter, som nu ej kunna sprida sig inom området, 

 da väl trivdes där. Mycket ödesdigra för dessa ha efter kli- 

 matförsämringens inträde även på gynnade lokaler, där de un- 

 der normala år kunnat hålla sig, helt säkert de abnormt kalla 

 ar varit, vilka av krönikorna att döma inträffade i norra Europa 

 ett flertal gånger under 1300-talet och även, ehuru med långa 

 mellanrum, upprepades under senare århundraden. Särskilt synes 

 1709 TO års vinter ha hårt träffat all ömtåhgare vegetation. 

 Alla fruktträdgårdar i Mälardalen förintades då fullständigt eller 

 i det allra närmaste. Så hade samtidens kanske främste frukt- 

 odlare i dessa trakter, riksrådet s^reve Gustav Bonde, i Hesselb\- 

 trädgård i Spånga socken 1 7 1 1 års sommar kvar • föga över 9> 

 av de 600 träd. som mötte 1709 års vinter. Han fortsätter: 

 Orsaken till trädens allmänna utgående och död 1709 och 17 10 

 var ej alenast den ständiga ovanliga vinterkiölden. utan fast mera 

 at vintern så bittida begyntes. nembl. michelsmässedagen (den 



