XII 
dupe cum se urmeză de la epoca lui Linneu pină acum, regulă pro- 
clamată ca Lege de nomenclatură! in Congresul Botanic Internaţional 
ținut la Paris în anul 1867: este modul urmat de marea parte a bota- 
niştilor care fac autoritate în ştiinţă. Destul este, in acestă privinţă, 
să cităm numele marilor botanişti, precum: Aug. Pyr. de Candolle, 
Alph. de Candolle şi colaboratorii Prodromului lor; apoi G. D. Koch, 
Reichenbach tatăl şi fiul, Ledebour, Grenier şi Godron, Bentham, 
Schlechtendal, Nymann şi alţii, care în mod raţional şi cumpenit ur- 
meâză scola priorităţei adoptând în numirea binară numele speciei cel 
mai vechiu, însă subt numele genului şi al autorului care a constituit 
numirea binară precum astădi se găseşte stabilită şi adoptată în ştiinţă. 
Ca şi aceşti autori, am păstrat şi noi câteva numiri binare contrarii 
regulei de prioritate, dar care au r&mas astiel în ştiinţă, graţie drep- 
tului lor tradiţional pe care botaniştii îl menţin. 
Nu contestăm puterea argumentelor aduse de botaniştii din ta- 
bera opusă care cer ca, în tote cazurile şi absolut, numirea specifică 
cea mai veche de la Linneu pînă astădi, însoţită de numele autorului 
său, să primeze asupra celor lalte, chiar atunci când acea specie a fost 
transferată de un alt autor intr'un alt gen astădi recunoscut şi adop- 
tat în nomenclatură, trecend astfel peste numele autorului care a 
făcut rectificarea, buna şi cuvenita numire binară actuală. În fruntea 
acestei taberi se găsese botanişti nu mai puţin eminenţi, precum: 
Ascherson şi Engler, Edm. Boissier, A. Kerner, O. Kuntze şi alţii. 
Însă, aplicarea cu rigore a priorităţei specifice şi frasa subt care se 
dă numele speciilor întâmpină uneori dificultăţi şi dă loc unor nume- 
rose complicaţii în nomenclatură. De aceea, n'am putut fi un parti- 
zan cu totul decis în favorea acestui demers şi am făcut întrebuințare 
de sinonimie spre a pune în evidenţă corectitudinea şi prioritatea ce 
se cuvine. 
N'am perdut din vedere şi numirile vulgare româneşti ale plan- 
telor cunoscute şi numite în limba nostră populară. Marea parte a 
numirilor româneşti se găseşte adunată în Prodromul Florei Româ- 
niei de Dr. D. Brânză. Densul, pentru acesta, sa folosit din câteva 
publicaţii anteriore în capătul cărora merită să fie citate: Fnumeraţiea 
Speciilor de Plante cultivate în Grădina Botanică din Iaşi, până în 
anul 1870, de Dr. Anast. Fătu;— Masl-und Nahrungsmattel, Farbstofje 
Nuz und Hausgerathe velehe Ost- Rumiinen, Moldauer und Valachen, 
aus dem Pflanzenveiche gerisen, in „Flora“ an. 1863 de Dr. ]. Czihak 

1 Alph. de Caunudolle. Lois de la Nomenclature botanique.  aris. 1867. 
