a 
-I 
Liei 
CONSPECTUL GEOGRAFIC 
Pietrile- Doamnei şi Darzu puşi pe frontiera Bucovinei şi care abia ating 
altitudinea între 1625 şi 1650 metre. În districtul Neamţu, deosebit de 
Ceahlău, muntele Grinţieşiu atinge altitudinea de 1870 metre. Munţii 
din districtul Bacău iarăşi nu sunt d'între cei prea înalţi ; astfel: Girin- 
duşiul sau Tarhavaşul, pe frontiera ţărei, are altitudinea de 1670 m., 
Nemira 1653 metre, Cărunta abia vre-o 1523 metre. În Putna mun- 
tele Coza se rădică la 1632 metre altitudine şi Măgura- Odobeştilor, 
ce pare de o îifăţişare măreţă, privită din regiunea şesurilor, atinge 
altitudinea numa de 1000 metre. 
2. Regiunea dealurilor. — Ariea geografică a acestei regiuni 
o socotim de la limita inferioră a regiunei montane, după cum o 
desemnarăm mai sus, şi pină la. o linie trasă de la Dunăre din Me- 
hedinţi şi de la Capul-Stirminei prin Vinjiu, Corlăţelu, Răcea, Leamna 
şi Simnicu în sus de Craiova, apoi prin Balşiu, Drăgăşiani, de aci pe la 
Alunişi în districtul Oltul, prin Piteşti, Leurdeni, Tirgovişte, Filipești, 
Băicoiu, Valea Călugărăscă, Urlaţi, Buzău, Rimnicu-Sărat, Odobeşti, 
Paneiu, Mărăşeşti, Birlad pînă la Prut spre Fălciu. 
Afară de câteva dealuri ce par isolate, tote cele lalte sunt şi- 
ruri, mai mult sau mai puţin ramificate, ce pornese din flancul meri- 
dional şi oriental al Carpaţilor României şi puse între principalele 
noslre riuri pe care le însoţeşte în cursul lor. Ca altitudine, culmea 
lor ajunge pînă pe la 500 sau, cel mult, 600 metre desupra nive- 
lului mărei Negre. 
În Olteniea şi in Moldova întinderea dealurilor dobindeşte o 
suprafaţă mai însemnată şi totdeodată înclinaţiea lor generală urmeză 
câte puţin şi mai treptat pînă ce se transformeză în cîmpii care se de- 
sfăşiură pînă la Dunăre. În Munteniea, partea ce se întinde de la riul 
Argeşiu pină la Siret se opreşte fără transiţie şi descrie o linie de de- 
mareaţie ce face un contrast bătător cu imensele şesuri ce, de aci, 
fără curmare, se întind pînă la Dunăre. 
Aspectul lor din depărtare, subt şirul munţilor, se desineză prin 
trăsuri undulate uşiore sau trăgălate şi prin tonuri albăstrii ce se succed 
subt vălul azurului dilei, ceea ce le dă o aparenţă pitorescă calmă. 
Privite la picidrele lor, tot ca şi munţii noştri, dealurile ne presenteză 
natura primitivă, sălbatică şi lăsată în voea sa: aci păduri de cea mai 
veche dată, neumblate, unde bătrânii arbori putrezese inutil şi devin un 
obstacol pentru cei tineri, aci păduri abătute de săcure şi locurile lăsate 
pentru lăstari sau pentru curătură în vederea culturei, apoi păsciuni şi li- 
vedi de fenaţe, multe locuri deschise şi acoperite cu cultura cerealelor, 
