FISIOGRAFIEA GENERALA 677 
este un platou pietros, în mare parte acoperit cu vegetaţie ierbosă, pla- 
tou ce se lasă din laturea septentrională a extremilăţei orientale a 
Balcanilor rumelico-bulgarici, presetând însă multe şi diferite undulaţii 
şi oare care depresii profunde ce par a fi fost, mai mult timp acoperite 
de apele epocelor geologice anteriore: astfel este depresiea ce există 
intre Cerna-Voda şi Constanţa, sediu actual al apelor stagnante şi al 
stufăriei ce abundeză în acestă parte, precum şi alte numerose depresii 
profunde acoperite cu ape dulci sau sărate ce constituesc imensele şi 
numerosele bălți ale acestei provincii. 
Laturea sa care constitueşte ţermul drept al Dunărei, de la Si- 
listra pînă la Măcin, este înaltă, în mare parte petrosă şi abruptă, 
oferind, în acelaşi timp, şi câteva depresii profunde acoperite cu ape 
de mari întinderi care aici se numesc sezăre, precum sunt: Gârliţa 
mai jos de Ostrov, Oltina şi Mirleanu către Rasova ete. 
Intre Măcin, Greci, Tulcea şi Babadag, solul se rădică deodată 
într'un masiv de munţi stâncoşi, granitici, în multe părţi cu laturile 
precipitate, dar în mare parte acoperiţi cu păduri dese şi întinse. Vir- 
furile lor crestate ce se zăresc desupra pădurilor, privite din depăr- 
tare şi mai cu seamă din părţile de dincoce de Dunăre, iau o înfăţişare 
destul de măreaţă. Cu tote acestea, cele mai înalte piscuri ale acestor 
munţi nu trec peste altitudinea de 430 metre. Astfel este Puţuiatu, 
lingă Greci, ce enumeră 426 metre altitudine, muntele Priopcea, lingă 
Cerna, 403 metre, muntele Sulucu, lingă Măcin, 364% metre, muntele 
Cineli sau Consulu, lingă Alibeichioi şi muntele Zeliza abia câte 330 
metre. Principalul lor fundament consistă din formaţiea primitivă 
precum se va vedea. 
Partea Dobrogei de la delta Dunărei şi despre marea Neagră 
între Constanţa şi Tulcea, este cu totul inferioră şi conţine mulţime 
şi întinse împrăştieri de ape marine, unele in comunicaţiea cu ma- 
rea precum Lacul- Razim, (Goloviţa, Zmeica şi Sinoe, altele intre- 
rupte, precum Zăsăudu la Carachioi, Canara lingă Constanţa, Tichir- 
ghiol şi Tuzla lîngă "Tuzla etc. 
Delta Dunărei este remarcabilă prin întinsele sale deposite de 
alluvium care, în epoca actuală constitue un uşior promontoriu spre 
mare. Partea acesta nu este de căt continuaţiea şi capetul regiunei 
nostre fluviale din Româniea subt tote privinţele. De asemenea, şi 
arenele litorale sau dunele maritime nu lipsesc în laturea Dobrogei 
despre mare. Ele se arăt în mase forte întinse şi întrerupte din care 
cele mai remarcabile sunt cele de la Tuzla, de la Mamaea, Caracoium, 
Portiţa etc. 
