716 CONSPECTUL GEOGRAFIC 
raceele alpine şi câteva Juncacee din genul Luzula, tote caracterizate 
prin axa lor caulinară, culm ierbaceu, prin foile verdi moi, ânguste şi 
lungi ca pangiicuțele şi prin florile lor micutele, coadunate în grupe 
spiciforme şi lipsite de periant colorat. În acâstă verdeţă, plină de tine- 
reță şi puritate, se găsesc pleiadele de plante micutele ce au foi late 
şi scurte, întregi sau sectate, iar florile relativ mari şi splendide prin 
tormele şi colorile lor varii, aşia că, la unele, verdeţa foilor stă oare- 
cum ascunsă subt florile numerose ce ţin primul loc. Astfel sunt albele 
Anemone, Cardamine, Arabis, Iutehinsia, Cerastium, Cherleria, Alsine, 
Parnassia, Sazifraya, Androsace etc., sau auriile Ranunculus, Helian- 
themum, Papaver, Draba, (deum, Dryas, Potentilla, Leontodon, IHippo- 
chaeris, Iheracium etc., albastrele şi velutinele Viola şi Gentiana ; azu- 
riile Pol/gala, Linum, Epilobium, Erigeron, Aster, Campanula,  Phy- 
teuma, Lomatogonium, Eritrichium, Myosotis, Soldanella ete., rabigin6- 
sele Ozytropis, Phaca, Hedysarum, Pedicularis, Bartsia, Thymus, Ar- 
meria, ete., rumenele Dianthus, Silene, Seorzonera, apoi argintiile şi 
flocosele specii din Cerastium, Ozytorpis, Gnaphalium, Leontopodium, 
Antennaria, Artemisia, Saussurea, Androsace etc. 
Pe întinderea acestor câmpii alpine, unde plantele ierbacee ţin 
tot locul şi unde arborii forestieri refuză staţiea lor, totuşi vegetaţiea 
lemnosă nu lipseşte, dar este reprezentată prin câteva specii de ar- 
buşti forte umili cari aparţin genurilor Rhododendron, Azalea, Brucken- 
!halia, Vaceinium şi Salix; a rar la noi Daphne şi Empetrum, proprii 
regiunei alpine. Aceste plante constituese acele mici tufişiuri alpine 
ce nu sunt de cât neşte păduri pumile sau, cum s'ar dice, păduri pig- 
mee. Individele lor sunt caracterizate prin trunchiul şi ramurile strimbe 
sau flexuose ce au, prin foile lor tari, coriace, late, persistente şi prin 
florile lor colorate, arătose şi frumose ce atrag privirea, aşia că gru- 
pele ce constituese individele acestor arbuşti fac un deosebit contrast 
prin făptura lor faţă cu câmpul verde ierbaceu ce le împresoră şi cu 
pădurile de Conifere ce stau mai pe jos. Din Conifere, singurul Juni- 
perus nana se mai apropie de formaţiea Ericaceelor citate, pe când 
Pinus Pumilio, cel mai superior din Abietinee la noi, se ţine pe lingă 
limita forestieră. Dar uniformitatea acestor păsciuni alpine adesea 
este întreruptă prin numerosele proeminențe de piscuri stâncose şi 
prin o mulţime de văi sau vâlcele ale căror laturi petrose sunt se- 
diul formaţiei Lichenelor crustose şi al numeroselor genuri şi specii 
de Muschi în tapetul carora participă specii din genurile Sazifraga, 
Sedum, Banjfia, Eritrichium, Androsace, Pinguicula ete. 'Tocma pe 
piscurile cele mai înalte găsim Papaver pyrenaicum, Seleranthus ne- 
