e 
i 
VEGETAȚIEA ȘI FLORA GEOGRAFICĂ 719 
ție revărsărei radelor solare ce se face în mod aprope perpendicular, 
dând o lumină vie şi ardentă: solul răcit dobândeşte astfel multă căl- 
dură pe care o păstreză mai mult de cât aerul, având făptura sa po- 
rOsă şi calitatea sa rea conduectore (vedi pag. 690). Noor, ploe, frig, 
soare, cald, pe virful munţilor, sunt fenomene ce se succed cu răpedi- 
ciune şi adesea pe fiecare di vara: eacă, deci, caracterele ciimei estivale 
alpine care, astfel, diferă de clima estivală uniformă a regiunei polare. 
În asemenea condiţii, plantele alpine, pentru a se garanta în 
contra unor asemenea excesuri, îşi au adaptat organismul prin portul 
şi structura corpului lor: o talie mică, pumilă sau pitică, însă relativ 
robustă, le pune în posiţie de a lupta în contra vânturilor; cele mai 
multe au corpul lor caulinar transformat în rizomă vigurosă sau în 
bulb, vieţuind astfel într'un pămint negru şi poros ce le îmbracă ca 
o pislă nâgră, şi cum aceste plante, în mare parte, trăesc coadu- 
nate, constituind asociaţii în scopul conservărei individuale şi a nea- 
mului, rizomele lor formeză un fel de tramă subterană capabilă să 
resiste şi să protegeze puţinele seminţe ce se scutură, snplinite mai 
mult prin numeroşii muguri ce emit aceste rizome; foile sunt dotate 
cu o textură menuntă şi densă; un epiderm gros şi fortificat d'un in- 
dumenl păros, lânos sau tomentos, adesea dens şi bătut, stofă rea 
couductore, apără părţile verdi de frigul exterior sau de multa evapo- 
raţie ce ar resulta din arşiţa şi uscăciunea ce vara le ameninţă. Aceste 
plante, astfel premunite, preferă locurile deschise şi expuse; pe când 
altele, mai fragede şi delicate, impresionabile şi lipsite de mediloce 
suficiente de apărare, caută adăposturile pe colţurile de stânci în văile 
şi vălcelele alpine sau pe lingă pădurile vecine. Plantele uzuale şi cele 
de cultură lipsesc în regiunea alpină, precum asemenea lipsesc şi în 
zona polară arctică. 
Flora zonei alpine. — Acum să enumerăm diferitele specii de 
plante care constiluesc în propriu populnţiunca vegetală a regiunei 
nostre alpine şi, în acelaşi timp, să arătăm cum ele sunt geograficeşte 
distribuite pe întrega suprafaţă alpină, bine înţeles, întru ce concerne 
teritoriul carpatic al ţărei nostre. 
Se ştie că plantele alpine, mai mult de cât cele din zonele infe- 
rire, în marea lor parte, nu sunt distribuite în mod egal în totă ariea 
regiunei alpine ; acesta din cause diferite, dar mai cu seamă din acelea 
ce depind de continuitatea tărâmului, de modul propagaţiei şi al im- 
prăştiarei seminţelor cum şi de limitarea condiţiilor ambiante proprii 
pentru existența unor specii. De aceea, multe din acestea se găsesc 
