726 CONSPECTUL GEOGRAFIC 
ginea unei perie imense constituită de arbori, aci în mari şi netermi- 
nate întinderi, aci cu întreruperi mai mult sau mai puţin însemnate 
ce constituesc părţile deschise acoperite cu păsciuni, fenațe şi culturi, 
numite pajiști, livedi, poeni, câimpuri, ogore, vik ete. 
Considerând esenţa arborilor ce intră în composiţiea pădurilor 
nostre, găsim că în Româniea, ca şi în coprinsul general al Domeniu- 
lui Florei forestiere europeico-asiatice, există trei formaţii diferenţiate 
în fondul lor şi care constituesc trei zone forestiere caracteristice : 
zona Coniferelor, zona Fagului şi zona Stejarului. Din cauza contor- 
maţiei topografice a ţerei şi cu totă mica sa întindere aceste zone to- 
restiere, succedându-se în trepte descensionale, au şi in Româniea 
aceleaşi raporturi areale relative precum le găsim in disposiţiea lor 
generală geografică pe suprafaţa Europei, bine-ințeles, vorbind de 
partea cis-danubiană. 
A. Zona coniferelor 
Aspectul, Vegetațiea, Flora sa. — Privită pe laturile Carpaţilor 
noştri, acestă zonă se caracteriseză destul de bine prin lisionomiea sa 
austeră şi de aspect tenebros datorit desişiului de arbori a doă specii 
principale de puţină diferenţă şi care fac esenţa acestor păduri: Mo- 
liftul (Abies excelsa) şi Bradul (Abies alba). Imaginea acestor arbori 
seamănă cu neşte ţepi verticale înalte, înfipte pe laturile munţilor şi 
încărcate cu grele şi indesate crăngi, privind trunchiul lor drept, 
vertical şi ascuţit pe care stau ramuri orizontal-întinse sau cam lăsate. 
Dar, ceea ce caracteriseză şi mai mult portul lor sunt foile lor aciculare, 
rigide, pungente şi de un verde-inchis. Ca altitudine, Coniferele nâstre 
ocupă numa regiunea subalpină şi limita superidră a zonei lor osci- 
leză între nivelul de 1650 pînă la 1800 metre; pe când limita lor in- 
ferioră se găseşte între 1200 pînă la 650 metre, după cum părţile sunt 
mai meridionale sau mai septentrionale sau după cum sunt expuse 
către sore sau către nord. 
Molittul, atit la noi cât şi în Europa, ocupă o arie cu mult mai 
insemnată ca Bradul. Aşia, în Europa, ca altitudine, împreună cu câţiva 
consorţi de fainilie, el ajunge la regiunea alpină pe laturea munţilor; 
ca latitudine, el se întinde chiar pe şesurile din țările nordice ajungând, la 
zona geografică polară arctică. Bradul, însă, este mai meridional şi mai 
occidental, ţine oarecum de climatul atlantic, evită brutalităţile climatu- 
lui răce şi totdeodată locurile josnice umede sau şesurile ; preferă 
munţii meridionali sau exposiţiea montană meridională fără a căuta 
prea mult arşiţa solară şi n'atinge limita altitudinală extremă a celui 
