VEGETAȚIEA ȘI FLORA GEOGRAFICA 741 
mana şi pe la Mânăstirea Horezu se consideră a fi puşi de călugării 
sau de editicatorii acestor mânăstiri. 
De remarcat sunt trei specii rare la noi, din care : Carpinus dui- 
nensis dis Stineac, arbore de talie mediocră ce aparţine de Domeniul 
Florei mediterancane centrale şi Corylus Colurna destul de comun în 
peninsula balcanică, se găsesc numa în Mehedinţi spre Vârciorova 
şi Banat, apoi Pyrus elwagnifolia ce există numa in Dobrogea şi în 
Crimeea. 
Un arbore silvic, la noi destul de comun şi care se ţine de pă- 
durile mici pe la poalele dealurilor şi la câmpiile nostre este Glădi- 
şiul (Acer tataricum), arbor al regiunei australe mediteraneane ce din 
Carnioliea, prin regiunea danubială şi Rusiea meridională, ajunge pină 
in America şi în Caucaziea. 
Ca arbori de înălţime mediocră ce intră în composiţiea păduri- 
lor n6stre inferidre enumerăm âncă: Verigarul (Rhamnus catharticus), 
Alunii (Corylus Avellana şi C. tubulosa), Păducelul (Crataegus penta- 
gina), Cornul (Cornus maus), Sângerul (Cornus sanguinea), Socul (Sm- 
bucus niger), şi Călinul (Viburnum Opulus). În amestec, mai mult sau 
puţin, cu Girniţă mică, cu Tei, Jugastru şi cu Glădişi ei constituesc 
acele păduri mici şi îndesate numite tuferişiuri sau desişiuri isolate 
sau împresmuind marginea dum bravelor. Nu mai puţin, în acest ames- 
lec sau prin rărişiurile sale, iau âncă parte şi arbuşti ca: Clocotişiul 
(Staphyllea pinnata), Salba-mole (vonymus europoeus şi E. verruco- 
sus), Droburile (Cytisus leucanthus, C. elongatus), Dirmoxinul (Vibur- 
num Lantana) şi Lemnul-cânesc ( Ligustrum vulgare ). Doi arbuşti 
scandenţi forte frecuenţi în aceste păduri sunt Curpenul (Cematis Vi- 
talba) şi Viţa sălbatică sau Aguridaru (VWitis silvatica). Enume&răm aici 
şi puţinele nostre Loranthacee: Vescul (Viscum album) şi Vescul-Ste- 
jarului (Loranthus europeus); cel d'ânteiu comun în totă Europa tem- 
perată prin pădurile dealurilor şi pe lingă vii, parasitie pe Perii şi 
Merii pădureţi ; cel d'aldoilea pe Stejari în mijlocul dealurilor, mai 
puţin comun; ambii proprii de regiunei Europei meridionale. 
Adesea arbuştii spinoşi, denumiți Mărăeini sau Spini, precum 
Porumbarul (Prunus spinosa) şi Păducelul-mic (Crataegus monogyna), 
se adaogă la desişiul şi la prelungirea marginelor acestor păduri pe 
coste sau la câmpuri; scundacele lor individe prin armele lor servesc 
de apărare în contra vitelor. Din categoriea arbuștilor ghimpoşi ur- 
meză să facem menţiune de diversele specii de Muri (Rubus) şi de 
Măcieşi sau Rugi (Rosa). Explorările şi studiul amenunţit al speciilor 
ce aparţin acestor din urmă două genuri âncă lasă de dorit pentru flora 
