VEGETAȚIEA ȘI FLORA GEOGRAFICA 757 
o structură costelivă și b&ţosă de ordinar acoperită cun vestmint pi- 
lifer sau tomentos menit să împedice evaporaţiea apei de constituţie 
a organismului, — sau prin o pletoră de sucuri apose sedentare, acu- 
mulate în diferitele lor părţi aeriane, graţie unui epiderm forte cuti- 
cularisat, sclerotizat sau incrustat şi abia cu câteva mici şi puţine 
aperturi stomatice ce permit reținerea şi acumularea apei absorbite, 
ceea ce este cazul plantelor halofile, — sau că, în vederea scurtei pe- 
riode de vegetaţie şi neavend alte mediloce de adaptaţie faţă cu con- 
diţiile climatice, îşi au aparatul vegetativ redus la un volum mic şi 
staționar în sol, adică cazul plantelor bulbose şi al celor cu rizomă 
scurtă şi cărnosă, — sau, în fine, îşi creează glande pilifere sau cripte 
cu oleiuri esenţiale a căror evaporaţie împedică perderea apei de con- 
stituţie a tramei ţesăturilor prin refrigeraţiea şi obstacolul ce pro- 
duce la suprafaţa plantei. 
Dacă, precum am arătat la început, condiţiile climatice ale zonei 
nostre interidre sunt peste tot identice sau cu oarecare mici diferențe 
locale, condiţiile lor telurice, întru ce concerne natura solului, sunt 
cu mult mai variate şi de o influenţă proprie asupra vegetației ce se 
desvolteză pe fiecare. De aci următorele categorii caracteristice ale 
vegetației stepelor nostre: vegetațiea stepelor uscate, din părţile rădi- 
dicate sau plane şi nesărate, vegetaţiea limondsă și acuatică din depre- 
siile umede sau acoperite cu apă, aşternute cu pământ limos sau tur- 
faceu nesărat, vegetațiea arenarie din năsipurile mobile sau din dune, 
vegetațiea halofilă din locurile salifere uscate, umede sau marine. 
A. Vegetaţiea stepelor uscate. 
Formațiile, flora sa. — Ea se distinge în două formaţii relative 
la structura şi fisionomiea ce imprimă fiecare acestor şesuri : formațiea 
lemnosă şi formaţiea ierbosă. 
Formaţiea le mmndsă propriu-disă din stepele nostre consistă în 
câteva specii de arbuşti ce trăesc mai mult în consorţiu, constituind 
acele grupe de mici întinderi numite tuferişe, crânguri sau mără- 
cinişiuri (dumeti, virgulti, senticeti, spineti), după cum esenţa predo- 
minantă este sau nu lipsită de membre spindse sau ghimpose. Cele 
mai multe feiuri consistă din Păducelu- mic (Orateegus monogyna), din 
Porumbar (Prunus spinosa), din Cireşelul-pitic (Cerasus Chameecera- 
sus), din Migdalul-păsărese (Amygdalus nana), din Muri (Rubus) şi 
din Rugi sau Măcieşi (Rosa). În Dobrogea, şi anume în Constanţa, 
intre Mangaliea, Başibunar şi Constanţa, sunt numerose tufişiuri de 
