VEGETAȚIEA ȘI FLORA GEOGRAFICA 17 
însemnat şi, impreună cu cele din Domeniul Florei forestiere ce staţio- 
nez în regiunele inferidre, constituese marea parte a populaţiei vegetale 
din acestă zonă. Lista acestora, fiind forte lungă, nu o mai reproducem. 
În mare parte, ariea geografică a acestor specii se intinde din Eu- 
ropa medie şi septentrională pină la mari depărtări, trecend şi în 
Asiea centrală ; unele trec chiar în America de nord, încingend ast- 
fel tot hemisferul nostru boreal prin regiunele campestre, precum: 
Agropyirum glamcum, A. vepens, Agrostenuma  (iithago, DBeckmannia 
eruciformis, Caltha palustris, Capsella Bursa pastoris, Convolvulus 
arvensis, Cynoglossum  oJficinale, Dactylis glomerata, Dianthus Ar- 
meria, Draba verna, Eragvostis major, LE. pilosa, Erigeron cana- 
dense, Festuca elatior, (alim verum, Gratiola officinalis, Ieleocharis 
palustris, Holosteum umbellatum, IHordeum murinum, Lamium. am- 
plezicaule, LL. purpureum, Lithospermum avvense, Lolium perenne, 
Lythrum Salicaria, Myosurus minimus, Poa, amnua, Polzygonum qui- 
culare, Panicum Crus gali, Ranunculus scelevatus, humea  Aceto- 
sella, Seutellaria yalericulata, Sisymbrium  Lhalianum,  Stellaria 
media, 'Trifolium arvense, Veronica heilerafolia, V. anagallis, V. 
serpyllifolia, Wicia Uracca. 
CONCLUSIE FINALĂ. 
Din cele expuse în întregul acestei lucrări, rezultă că homâniea 
nu 'şi are o Floră proprie a teritoriului scu şi, toi asemenea, ea nu 
aparţine exclusiv unui singur Domeniu floral din căte acoper con- 
tinentul nostru european. Negreşit, că situaţiea şi puţina sa întin- 
dere geografică, pe de o parte, apoi relieful seu topogratie, participa- 
rea sa în ariea Domeniului forestier şi în a Domeniului stepelor cum şi 
contactul său cu peninsula balcanică fac ca Flora sa să fie un com- 
posit, o întilnire de arii geografice a o mulţime de specii vegetale 
pe teritoriul sen. 
Dacă considerăm Carpaţii în totă întinderea lor, aflăm că, de şi 
in conexie cu Flora Alpilor Europei centrale şi cu cea din regiunea 
balcanico-caucazică, flora acestui mare sistem de rădicătură posedeză, 
dupe cum am putut vedea, un însemnat număr de specii endemice ce 
ii sunt proprii. Subt raportul acesta, ei constituese un important centru 
de formaţie în Flora europeică. 
Părţile lor alpine, pădurile, livedile, câmpiile şi apele ce isvo- 
răse sunt distribuite aproximativ cu aceeaşi mesură de o parte şi de 
