68 



Spids; det faaer saaledes et meget langstrakt, lancetdannet 

 Omrids. Ved Roden gjennembrydes det paa Undersiden af 

 Spyttegangen, som saa fortsætter sig gjennem det (V Fig. 8 

 og 9) og fremkalder den ovennævnte Kjøl langs Midtlinien; 

 Spyttegangen udmunder paa dets Overside, lige ved Spidsen, 

 men Hullets Omgivelser ere saa hindede, at dets Form neppe 

 kan angives. 



Der maa lægges Mærke til, at der fremkommer et lille 

 Mellemrum, hvis Anvendelse senere vil blive omtalt, imellem 

 Epi- og Hypopharynx, lige fra deres Grund, idet de begge 

 hver for sig strax ved deres Begyndelse bøie ganske lidt fra 

 hinanden. 



Mandiblerne (Fig. 12-14, s, Fig. 2-3) ere et Par 

 sabeldannede Blade , der ligge mellem Overlæben og Hypo- 

 pharynx, og hvis Spidser netop naae til Overlæbens Negl. 

 Deres Tilledning til Hovedets Skeletdele fortjener, især da 

 den i den nyeste Tid er bleven bestridt, en indgaaende Be- 

 skrivelse. Betragter man f. Ex. den udtagne høire Mandibel, 

 saa seer man, at dens Rod bagtil løber ud i to Forlængelser, 

 af hvilke den indvendige (t", Fig. 13) er temmelig tyk og 

 gaaer bagud samt svagt indad og opad; den udvendige 

 Forlængelse (t, Fig 12-13) er noget tyndere og bøier stærkt, 

 samt noget buet, udefter; desuden bøie Mandiblens udvendige 

 Grundparti og denne Forlængelse betydeligt nedefter, saa at 

 den kommer til at ligge et ret anseeligt Stykke under det 

 Plan, som kan lægges i den flade Mandibel. Ved at under- 

 søge den førstnævnte Forlængelse nærmere, seer man, at den 

 springer lidt frem paa Indsiden , nærved Roden , og at dens 

 tykke Spids her er uddannet til en lille Glideflade (t'", Fig. 13); 

 bag denne er en Muskel tilheftet; samtidig bliver Forlæn- 

 gelsen smallere og hører op et Stykke derfra med en af- 

 rundet Ende. Den ydre Forlængelse viser, seet fra neden, 

 en skarpt begrændset, haard, sort Yderrand, der nærved 

 Forlængelsens Rod bøier om og bliver tykkere, saa at der 

 dannes et eiendommelig formet, meget haardt Fremspring 

 (tf, Fig. 13), som med god Grund maa betragtes som et 

 Leddehoved. Undersøger man nu Mandiblens indføining i 



