134 



stematik. Man har i meget lang Tid deelt Asiliderne i tre 

 Grupper: Dasypogoninæ, Laphrinæ og Asilinæ; den første 

 har aabne, de to sidste lukket Subcostaleelle og skilles atter 

 fra hinanden ved at Antennerne hos Asilinæ ende med en 

 Børste, hos Laphrinæ ikke. Heroin siger den bekjendte 

 Dipterolog Schiner (Die Wiedemannschen Asiliden, Veih. 

 d. k. k. zool.-bot. Gesellsch. in Wien, XVI. 1866, p. 651): 

 »Diese Eintheilung ist keine vollståndig naturliche, weil damit 

 oft nahe verwandte Formen zersplittert wérden: sie ist aber 

 sehr niitzlich, um die vielen Arter an irgend einer Stelle be- 

 stimmt einreihen und daselbst mit Sicherheit auffinden zu 

 konnen«, og denne Udtalelse forekommer mig at være fuld- 

 stændig rigtig, særlig da man hidtil ikke har studeret Mund- 

 bygningen, som muligviis kunde afgive Charakterer, der frem- 

 bragte en naturligere Gruppering af Slægter og Arter, men 

 som paa den anden Side ikke ere fuldt saa let tilgjængelige. 

 Et af de meest iøinefaldende Exempler paa det hidtil be- 

 nyttede Systems Svaghed er, at de to Laphriner Megapoda 

 labiata F. og cyaneiventris Macq. komme langt fra deres nær- 

 meste Slægtning blandt alle Asilider, Dasypogon (Laparus) 

 aulicus Wied., hvilken sidste staaer nærved Dasypogon (sens. 

 strict.), Sarapogon og fl. De to Megapoda- Arter ligne nemlig 

 Lap. aulicus i en aldeles charakteristisk Legemsform, næsten 

 total Mangel paa lange Haar, Ansigtets Form og Udstyr med 

 Børster, de lange, næsten overalt lige tykke Been, den eien- 

 dommelige Form af Forskinnebenene (der nemlig hver i Spidsen 

 lober ud i to Processer, paa Siden af den ene af hvilke Fod- 

 at citere Forfatternes eget Navn, og da maatte Dyret hele 

 Asilus, for det Tredie, hvis han vil forandre Slægtsnavnet til den 

 nyere Nomenclatur, hvorfor saa ikke ogsaa forandre Artsnavnet, 

 da De Geers Artsnavn ikke har været brugt i langt over et 

 halvt Aarhundrede? 



Jeg troer, at man virkelig skal lede en Tid, for blandt 

 tidligere Afhandlinger at finde nogen, der i sin Form urgerer 

 at ville give en ny indgaaende Fremstilling, og i Behandlingen 

 af en vigtig Type paa et Par Sider indeholder saa mange 

 væsentlige Feil og Mangler. — Theorierne har man endda 

 ovenikjøbet. 



