Bevezetés. 



18 



P.IKLEITüNß. 



teremtéshez vezetett s kezdöilött az ii. n. luiieumok 

 hajbászata s l)ecslése. 



Valóban bureaukraticus szellemű és szerkezetű 

 szabályok alkottattak s szülték végre az úgynevezett 

 (Duili/tikuíi módszert rubrikáival és számaival. 



Néhány óra alatt bárki is megtanulhatta a regu- 

 kikat, s pilr n;ip nnilva már író is Itűietett, noha 

 semmi névvel nevezendő, az állattanra vonatkozó 

 előismerettel nem liirt. ' 



Egyszerre minden képzelhető foglalkozású és 

 hívatású emberek szerzőként kezdtek szerepelni, 

 nevet vívtak ki a czehekben s a leíró természetrajz, 

 mely arra van hívatva, hogy a legnagyobb probléma, 

 az élet problenuíjának megfejtéséhez utat nyisson, 

 kellemes mellékfoglalkozássá, úgyszólván játekk;i 

 vilit : a tekintélyt, melyet fontt)ssága után megér- 

 demelt, veszteni kezdé. 



Ez ott érte el tetőpontját, a hol oly eml)erek 

 akadtak, a kik komolyan 170 és rósz« fajokról liezd- 

 ttdi beszélni,^ a kik teliiit voltaképen azt akarták, 

 hogy a természet az ö rovataikhoz alkahnaz- 

 k(3djek ! 



A mi eltérés volt, s a mi épen ösztönzőijc kidlett 

 volna, hogy legyen a mélyel)b kntatásnali, gon'dol- 

 kozásnak, a mi tényleg az emberiség legnagyobl) 

 elméit szünet nélkül foglalkoztatta, az a czehesek 

 előtt iiro.sT /((/i) volt! 



Tőrekvésök végczélja, mintegy gyupontja, egy 

 úgynevezett pontosan meghatározott, « ritkaságok- 

 kal i> díszített gyűjtemény volt. Az egyszer meghatá- 

 rozott es elhelyezett alakhoz azontúl nem volt 

 semmi kérdésök. Tudományos kincsüket úgy őrizték 

 s úgy éltek vele, mint őrizte a magáét s élt vele a 

 hagyomány Harpagc mja. 



Az egyik alak lábán három, a másikén két kisi'bl) 

 és egy nagyold) tüske volt, ennélfogva az analytieus 

 tábla reámondta, hogy két ilyen és ilyen nevű faj, 

 és vége volt. 



' Curiosumként álljon itt, hopy cRy ily inódszorcs kiinyvnck 

 hírős szerzűju azzal iliesekeilott, ho(,'y kiiiijTo uéliány óra alatt a 

 «Icfírosszabli iskolaraesterbül» kÓBZ zoológust csinál. 



■' Iiásil (■ cl(]lf,'ot: BiiAtisAi «Orobiis (■auesecns stb.» Mrilrlyi 

 miiz. évk. in. k. 110. 1. s nénu'tíil az én forditásonilmn '.T.innara,» 

 180.0, XWIV. k.it. pag. «östl). 



haben konnte, führte zur Artt'npniiluetion, und es 

 begann das Jagen nach sogenannten «Uniea», die 

 Abschätzung dieser. 



Eegeln von wahrhaft bureaueratischem Geist 

 und Sinn wurden geschaffen inid gebaren endlich 

 die sogenannte aiuújithche Methode mit ihren 

 Eubriken und Nummern. 



In wenigen Stunden vermochte wer immer die 

 Regeln zu erlernen, in wenigen Tagen mochte er 

 Schriftsteller werden, trotzdem er keine zoologische 

 Vorbildung besass. ^ 



Plötzlich beganmai Leute der denkliar verschie- 

 densten Berufsarten als Auetoren zu gelten; sie 

 erlangten in den Zünften Ruf, und die besclirei- 

 bende Naturgeschichte , welche berufen ist zur 

 Liisung des grössten Problemes, des Problemes des 

 Lebens die Bahn zu brechen, wurde zur angeneh- 

 men Nebenbeschäftigung, sozusagen zum Spiele : 

 das Ansehen, welches sie auch verdii'ute, begann in 

 Verlust zu gerathen. 



r)ieses culminirte dort, wo sicli Leute fanden, 

 welche im lirnste vcni v guten und schlechten» Arten 

 zu sprechen begannen, - die also eigentlicli haben 

 wollen, dass sich die Natur ihren Rubriken anpasse ! 



Was eine Alnveichung war, und was eben ein 

 Sporn zu eiiulringiicher Untei-suchung hätte sein 

 sollen, was die griissten Geister der Menschheit 

 fortwährend beschäftigte, das war in den Augen der 

 Zünftler eine <tsclih'cliti' Ali!» 



Das Endziel, gleichsam der Brennpunlit ilirer 

 Bestrebungen war eine sogenannte pünktlich be- 

 stimmte Sammlung, mit « Seltenheiten» gehörig 

 ausgestattet. Zur einmal bestimmten und einge- 

 reihten Form hatten sie keine Frage mehr zu stel- 

 len. Ben wissenschaftlichen Sehatz bewachtt'n und 

 l)enützten.sie ebenso, wie der Harpagon der Tradi- 

 tion den seinigen. 



Der Fuss des einen Thieres trug drei Stacheln, 

 jener eines zweiten Thieres zwei grössere und einen 

 kU'ineren, die analytisclie Tabidle sagte, es seien 

 dies zwei so und so lieuainite Arten, und alles war 

 fertig. 



' Als C'nriiisuin möge Ijirr stehen, dass der heriilniite Verf.-isser 

 einer analytiselie'n Methode sieli liriistete, dass sein Buch in weni- 

 gen Stunden aus dem sehl<!chtestcn Melinlnieister einen fertigen 

 Zoologen mache. 



■ Siehe diese Saclui: Uuass.^y «Orohus eanesccnsiVe«. «T,innaea» 

 vo]] ScHi.EcnTKNnAi, iHOö, XXXIV. Bd. j). Wi *c. 



