BIOLÓGIAI RENDSZER. 



92 



BIOLOGISCHES SYSTEM. 



lep ervenyl)e, mely (i szervezet kiícjlett s;ijrits;i,ü;íiin 

 alajníl s a loiiakddMst, oly hathatóssá teszi. 



Ekkor egy más mozgási módhoz átvezető, össze- 

 kötő lánczszemek lépnek föl. A Hiúz- (Oxyopes) es 

 Furapók (Ocyale) alakjai a tulajdonképeni vadászok- 

 hoz, a Futókhoz (Citigradae) kalauzohiak át, a hol 

 a gyors íntds képessége mellett egyszersmind a. 

 szem élessége is kezd hatni ; a vadászterület egyfe- 

 lől korlátlanná válik, de másfelől ismét lesek és 

 lakások lépnek fel, a melyek a behatás határait meg- 

 szabják (Medvepók = Trochosa). 



Éhez csatlakozik a fnt:is eombinrihisa az ugrás- 

 sal, a mely az Ugrokhoz (Saitigradae) átvezet, a hol 

 azután a behatás teljesen a látóképességtöl s a moz- 

 gás sajátságosságától függ. 



A megkülönböztethető csoportok majd min- 

 denikeben akadunk oly alakokra, a melyek minden 

 tekintetben typikusok, s az által tűnnek ki, hogy 

 azon tevékenységet, a mely az illető csojiortnak 

 sajátja, a legtágasabb körben kif(jtik, a mint ezt 

 pld. a Keresztespókok (Epeira) oly világosan mutat- 

 ják. A csoportok többi alakja e typikus tevékenység- 

 nek fokozatait mutatja, melyek végre más csopor- 

 tokhoz átvezetnek. 



Látjuk őket ily módon : magas, alantas, száraz 

 és nyirkos, világos és sötét fekvéseken, illetőleg 

 helyiségeken, uralkodni ; a működéssel a nappalba, 

 éjjelbe, a szürkületbe osztozkodni; látjuk, mint tart- 

 ják megszállva a szabad tért s a legszűkebb űrt, a 

 területet, a szárazföldet s a vizet ; s az egészet kap- 

 csolatban látjuk egy kiv:ílo tulajdonsággal: a fonó 

 és szövőszerv jelenlétével és hatásával. 



így alakul e kep, ha az alakokat es műkiidesüket 

 a rokonsági fokozatok szerint vizsgáljuk s ren- 

 dezziik. 



De egy lényegesen más képet nyerünk, mihelyt 

 az alakokat az összemüködés szempontjából vizs- 

 gáljuk. 



Egyszerre egy egészen m;is n ndszer előtt Tdlurdí, 

 mint a minő az, a melynek st'gitségével ;ittekintest 

 igyi'kezimk nyerni az alakokon, mint olyanokon. 

 Azon rendszer előtt állunk, melynek utolsó egy- 

 sége nem az alrend, nem a család, sem a nem vagy 

 epén a, faj, hanem egy szervezi'tileg s e szerint 



Organisation bedingt, in den Vordergrund tritt, 

 welche besonders den Anschlich wirksam macht. 



Es treten dann die Verbindungsglieder zu einer 

 anderen Bewegungsart auf. In Gestalt der Luchs- 

 (Oxyopes) und Scilla uspinne' (Ocyale) werden wir 

 zu den eigentlichen Jagern , Citigradae = Lauf- 

 spinnen hinüber geleitet, wo neben der Eigenschaft 

 des raschen Liuifc^, die Schärfe der Sehkraft zu wir- 

 ken beginnt, das Jagdgebiet einerseits unbeschränkt 

 wird, aber andererseits wieder Hinterhalte und Woh- 

 nungen auftreten, welche die Grenzen des Eingriffes 

 einschranken (Bärenspinne = Trochosa). Dazu ge- 

 sellt sich die Oombination des Laufes mit dem 

 Sprunge, welche dann zu den Springspinnen (Salti- 

 gradae) Ihnülierleiten, wo dann der Eingriff gänz- 

 lich von der Sehkraft und EigenthümUchkeit der 

 Bewegung abhängt. 



Beinahe in jeder unterscheidbaren Gruppe finden 

 wir dann gewisse Formen, welche in allen Bezie- 

 hungen typisch sind und sich dadurch kennthch 

 machen, dass sie die Thätigkeit, welche der Gruppe 

 eigentlnnulich ist, in weitestem Kreise entfalten, 

 wie dieses z. B. die Kreuzspinnen (Epeira) sehr 

 deutlich zeigen. Die übrigen Formen der Grupi)en 

 bieten Abstufungen dieser typischen Thätigkeit dar, 

 welche endlich zu anderen Gruppen hinüberleiten. 



Wir sehen so : hohe und tiefe, trockene und 

 feuchte, lichte und dunkle Lagen beherrscht, die 

 Thätigkeit auf Tag, Dämmerung und Nacht ver- 

 theilt, den hohlen, den freien und den engsten Raum, 

 die Fläche, das trockene Land und das Gewässer 

 besetzt und das Ganze durch eine hervorstehende 

 Eigenschaft verbunden: durch Vorhandensein und 

 Wirken des Spinn- und Webeorganes. 



So gestaltet sich das Bild, wenn wir die Formen 

 und ihrt' Thätigkeit nach dem Grade ihrer Ver- 

 wandtschaft betrachten und anordnen. 



Al)er wir erhalten ein wesentlich anderes Bild, 

 sobald wir die Formen vom Standpunkte des Zu- 

 sammenwirkens betrachten. 



Wir stölien plötzlich vor einem anderen Systeme 

 als jenes ist, womit wir eine Uebersicht dieser 

 Formen zu erhalten streben. Wir stehen vor dem 

 Systeme, dessen letzte Einheit nicht die Unterord- 

 nung, nicht die Fanniit^, das Genus oder gar die 

 Species, sondern v'mv nach ihrer Oi-ganisation und 

 also auch nach ihrer Thätigkeit, also aus verschiede- 

 nen Formen zusanuuengesetzte Cirupiie ist, welche 



