KONGL. sv. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAM) 17. N:0 3. 29 



Genus 2. NESCEA C. L. Kocn. 



Syn. 1842 Nescea C. L. Kom, Uebersicht des Arachnidensystems, b. 3, p. 10. 

 1854 — Bruzelius, Beskr. ö. Hydrachn., som förek. i Skåne, p. 14. 

 lcS75 — Kiiameu, Beitr. zur Naturgesch. der Hydrachniden, p. 297. 



Uorpus l«eve molle, ovatum aut obovatum, antice rotundatum, tvuncatum, emargiiiatum; posticc utrinque 

 mpressum, interdum rotundatum. Pedes omncs eadem fere crassitudine, a primo pari ad quartum (apud ferai- 

 liani saltem) longitudine gradatim crescentes; in mare internodium quartum paris quarti curvatum cavatumque, pilis 

 densis instruetum. Palpi plerumque longi, articulo quarto longissimo, dentibus ut in genere pracedeuti instrueto. 

 Area genitalis inox pone epimera quarti paris pedum. non in extrema corporis parte, eollocata (exeepta N. uti- 

 rabili). Oculi ut in genere prsecedenti. 



Då Koch och äfven Bruzelius företrädesvis ansett slägtet Nescea skildt från Atax 

 genom formen på palperna, hvilkas fjerde led hos Nescea sknlle vara försedd med blott 

 tvenne tänder, så har redan Claparede påpekat det oriktiga häruti och visat, att Nescea 

 såväl som Atax å nämde led äger trenne tänder, en yttre och två inre, hvilka till stor- 

 leken i hög grad variera hos olika arter. Stundom äro de så små, att de blott vid 

 stark förstoring kunna skönjas. De tvenne längsta äro försedda med hår i spetsen. Men 

 då sistnämde författare anser, att Nescea bör sammanslås med Atax, emedan inga ge- 

 neriska skilnader dem emellan skulle finnas, så är jag långt ifrån att häruti gifva ho- 

 nom rätt. Ehuru dessa båda slägten onekligen stå hvarandra mycket nära, skiljes dock 

 Nescea lätt genom tvenne konstanta generiska karakterer: benens ungefär lika tjocklek och 

 successivt tilltagande längd, åtminstone hos honorna, (hos hanarne af N. rosea och N. 

 ni [lina är tredje paret kortare än andra, men detta är måhända fallet blott i larv- 

 stadiet) samt generationsfältets plats omedelbart bakom sista epimerparet, hvarigenom 

 det ej kommer att ligga så långt bakåt som hos Atax. Ett undantag härifrån gör dock 

 N. mirabilis, hos hvilken detta fält är beläget i bakre kroppskanten. 



Kroppsformen är i hög grad varierande: äggrund, oval eller omvändt ägg- 

 rund, nedplattad eller höghvälfd, framkanten rundad, tvär eller intryckt, bakkanten 

 vanligen med en intryckning å ömse sidor, stundom rundad. Benen vanligen långa 

 (undantag N. brevipes), af nästan lika tjocklek. De bada främre paren med mer eller 

 mindre talrika simhår vid fjerde och femte internodierna. Klorna äro isynnerhet på 

 främre benen stora och starka, vanligen dubbla. Egendomlig är hos havarne fjerde 

 benparets fjerde internodie, som å sträcksidan är föga böjd men å böjsidan är djupt 

 concaverad, med en nedskjutande trubbig förlängning och tätt sittande hår, af hvilka 

 de å midten befintliga äro korta och tjocka, de vid ändarne långa och smala. De sista 

 internodierna af sista benparet äro försedda med tätare simhår än hos Atax. Epimererna 

 öfverensstämma mycket med dem hos Atax. Fjerde paret utmärka sig genom en ä 

 midten bakåt utskjutande, längre eller kortare process, tredje och fjerde parens inre 

 ändar äro hos honorna skilda genom ett bredt mellanrum, hos hanarne deremot stöta 

 de inre kanterna nästan tillsammans. Labium och palper likna i det närmaste dem hos Atax. 

 Mandiblernas corpus utsänder från sin bakre ända en långt utskjutande spets, som å öfre 

 sidan är concav och lemnar fäste för de muskler, som röra corpus; klon är krökt, af 

 olika storlek hos olika arter. Generationsfältet delas af en längre eller kortare springa, 

 som börjar straxt bakom fjerde epimerparet. Denna springa, som framtill är be- 



