KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 17. N:0 3. 43 



obetydligt mellanrum, samt genom en tydlig gräns från fjerde, hvilka äro ovanligt stora, 

 och i synnerhet utmärka sig derigenom, att det vanligen skarpa hörn, som gränsar in- 

 till generationsspringan, här är alldeles afrnndadt; den bakat utskjutande spetsen är 

 mycket trubbig. Mellanrummet mellan detta pars inre ändar ovanligt smalt. Labium 

 bredt hjärtlik. Palperna mycket långa, nående till midten af första benparets fjerde 

 internodie; de likna till formen mycket palperna hos N. coccinea, men hafva tänderna 

 på fjerde leden betydligt mindre. Mandihlerna hafva samma form som hos N. coccinea. 

 0'encrationsfältet : Springan är tämligen kort, de båda fälten med stigmer rundade, 

 belägna å ömse sidor om springan (ej så långt bakåt som hos N. coccinea) ; dessa stig- 

 mer, omkring 20 till antalet, äro ytterst små och kunna hos det lefvande djuret blott 

 skönjas vid starkare förstöring. Till färgen är arten rosenröd, framtill och baktill ble 

 käre, bakom ögonen nästan hvitaktig; fläckarne tydliga, rödbruna, ryggstrecket eldrödt. 

 ögonen mycket stora och långt skilda, nästan trekantiga, rödaktiga. Labium och 

 cpimerer rosenröda. Bakom fjerde epimerparet ser man en aflång, brun fläck å hvarje 

 sida, omgifvande en oval hvit fläck, i hvars midt anus ligger. Ben och palper äro 

 gulaktiga, genomskinliga. 



Längd 1,6; bredd 1,2, palper 1, första benparet 2,4, andra 2,6, tredje 2,65, fjerde 



2.8 millim. 



Tämligen sällsynt i Asunden och sjöar i Valle härad samt vid Borås. 



En form af denna art (se tafl. III, fig. 1), som jag ej vågar anse för utbildad 

 hane, utan för en hane i andra larvstadiet, har jag några gånger träffat å samma ställen 

 som honorna. Mindre än dessa, öfverensstämmer den till form och färgteckning med 

 dem. Epimerema äro, som vanligt hos hanarne, större än hos honan, och å kroppens 

 midt äro de inre ändarne af tredje och fjerde paren åtskilda blott genom en smal 

 springa, fjerde benparet visar den karakteriska urholkningen på fjerde leden. Hvad 

 som emellertid hos denna form är särdeles egendomligt är tredje benparet, hvilket är 

 mycket koi"t, kortare än första, med sista internodien mer än hälften kortare än näst 

 föregående, förtjockad och nästan kolfformig, krökt och i spetsen tvärt afhuggen, samt 

 der försedd med en enkel, lång och mycket krökt klo. 



Generationsfältet visar i stället för den vanliga springan en stor fördjupning, sorn 

 nästan har formen af en hattsvamp, hvars fot är bakåt riktad. De nästan rundade 

 fälten med stigmer äro belägna å ömse sidor om denna fot; stigmerna talrika (omkr. 

 20). Då djuret simmar eller när man lägger det på ryggen, insticker det ofta de kolf- 

 forraiga spetsarna af tredje benparet i generationsöppningen och håller dem fast med 

 den nämnda klon, hvarigenom benen hållas bågformigt böjda mot kroppen. A ryggen 

 synas bakom ögonen två längsgående gropar samt något längre bort två par stigmer, 

 af hvilka det bakre parets stå hvarandra mycket närmare. Mer trög i sina rörelser 

 än honan. 



Längd 1,2, bredd 1, palper 0,9, första benparet 1,8, andra 1,9, tredje 1,5, fjerde 



1.9 millim. 



