70 C. J. NEUMAN, SVERIGES HYDRACHNIDER. 



afrundadt; yttre ändan liar främre hörnet spetsigt, bakre rundadt. Labium lång och 

 smal, baktill afrundad, framtill obetydligt bredare och med en utbugtning å midten. 

 Palperna äro långa, nå nästan till spetsen af första benparets fjerde internodie och äro be- 

 tydligt smalare än detta par; andra leden tämligen lång och tjock, liksom den något kor- 

 tare och smalare tredje kolfformig, fjerde längst, utåt afsmalnande, på undre sidan någol 

 concav, femte mycket kort, föga längre än första, något krökt och mycket spetsig. 

 Första leden har ett kort har ofvan, andra trenne hår, samt ett något bakåt riktadt, 

 långt och starkt å undre sidan, tredje leden två mycket långa å undre sidan, nästan 

 lika långa som leden, och tvenne å öfra, det ena något kortare; å fjerde ledens öfre 

 sida stå i spetsen fem korta och fina uppstående hår, samt å den undre tvenne. Man- 

 diblerna hafva ej synnerligen läng corpus, men denna är bakåt förlängd med en lång 

 och smal spets, bildande en mycket trubbig vinkel mot den egentliga corpus och vida 

 längre än densamma, med en djup concavitet utefter hela dess längd för musklernas 

 fäste. Klon är föga stark, nästan rak, med ett trubbigt, hinnartadt bihang vid basen, 

 af klons halfva längd. Generationsfältet, som på trenne sidor omslutes af andra, tredje 

 och fjerde epimerparens inre ändar, visar en tämligen lång springa, begränsad framåt 

 af en bred och tydlig tvärspringa, pä sidorna af tvenne smala, bakåt något bredare, 

 upphöjda skifvor, hvilkas bakre ändar gå något nedom fjerde epimerparet och liksom 

 hos Mideopsis depressa visar trenne nästan rektangulära fördjupningar å hvarje skifva. 



Färgen är hos denna art gulröd med brunaktiga ryggfläckar, mellan hvilka färg- 

 teckningen (ram mot ögonen är ljust rosenröd; stigmerna a ryggen nästan hvita. 

 Under sidan är gulröd, palper och ben ljusare. Varierar med gröngul färgteckning 

 och nästan hvitt ryggstreck samt gråblå palper och ben. Längd 1,1. bredd 0,9, palper 

 0,4; första benparet 0,8, andra 1,1, tredje 1,3, fjerde 1,4 tnillim. 



I sina rörelser är den trög, och släpar då den kryper fram på bottnen i det kärl, 

 der den förvaras, liksom Hygrobates de båda sista benen efter sig. Oroad, betjänar den 

 sig dock äfven af dem för att så hastigt som möjligt komma undan. Tyckes liksom 

 de båda föregående arterna ej vara rofgirig. Blott 5 exemplar har jag erhållit, 

 ett från Asunden, ett i Orlen i Ransbergs församling, ett i bäcken vid Brobacka nära 

 Skara, ett vid Östersund samt ett vid Qvickjock. 



Genus 10. PSEUDOMARICA n. g. 



Corpus lreve, scuto pectorali excepto, molle, depressiusculum, stria dorauali careus, in raargine pilis raris 

 instnictiim. Palpi longiusculi, tenues. Geterum genen Mariece similliraum. 



Detta slägte är i sa mänga afseenden öfverensstämmande med slägtet Marica, att 

 jag länge varit tveksam, huruvida det borde uppställas såsom ett särskildt. Den mjuka 

 kroppsbetäckningen, den nedtryckta kroppen, som ej är sammantryckt från sidorna och 

 alldeles saknar den intryckta linien längs ryggen, hafva dock synts mig vara tillräck- 

 ligt vigtiga åtskilnader för bildandet af ett nytt slägte 



