az híddalom. 



12 



DIE LITERAT!'!:. 



Sötét ellentétet képez a középkor irodalma, magán 

 viseli a kor bélyegét: a szellemi sötétséget. 



A durva erőszak felülkerekedett. Az ember az erőszak 

 befolyása alatt erőszakot gyakorol vagy tűr: csak rósz, 

 sötét oldalait kezdi látni, költeni a tárgyaknak. Min- 

 denütt és mindenben ellenséget keres; elszakad a termé- 

 szettől, hogy a vakhit ésa babona rabjává legyen. Undort, 

 félelmet merit ott is, a hol az elfogulatlan figyelés for- 

 rásából a szép és tanulságos ónként kínálkozik. 



így a középkor csak undok, mérges állatot látott a 

 pókban, meséket költött reá. A szorgalom és művészet 

 ókori symbolumából igy lett a rútság középkori sym- 

 boluma. 



Az ókor költője, Ovid, Metamorphosisaiban Arpchne 

 személyében a pókot versenyezteti magával az istennővel, 

 Pallas Athénével, — a középkor lángszelleme, Shakes- 

 peare, a pókot Gloszterhez, a szörnyhöz hasonlítja; és 

 a felfogásnak e külömbsége tisztem mutatja : mily viszony- 

 ban állott e két kor a természethez, mily szemmel nézte 

 jelenségeit. 



Az újkor más czélok után törekszik. A pókot mint a 

 természet teljes értékű részét veszi, alakról-alakra szem- 

 léli, mindent bonczol, összehasonlít, rendez s igyekszik, 

 hogy a többi jelenségekkel való összefüggést kiderítse. 



A tizenhetedik század vége felé (1678) akad az első 

 nyom, mely visszavezet a természethez; és egy angol, 

 Listek az. a ki elfogulatlanul észlel, jegyez és közöl; sót. 

 a ki az észlelteket rendszerbe hozni törekszik. Listeren 

 innen azután nyomról nyomra élesedik az észlelés; tá- 

 madnak oly kutatók, a kik az életmód megnövelésében 

 valóságos virtuozitást fejtenek ki, s bevezetőivé lesznek 

 az újkornak, mely a nagy svéddel: Linnével veszi kez- 

 detét. 



Azonban az első rendszeres művet nem Linné, hanem 

 kitűnő tanítványa: Clerck C. irta meg. A mű Svéczia 

 pókjait ismerteti, Linné módszerét kitűnő módon alkal- 

 mazza, s az első, a mely természetim ábrákkal támo- 

 gatja a szöveg szavát. Az elősorolt tulajdonságok Clerck 

 művé! classicussá avatják. E mű 1757-ben Stockholmban 

 jelent meg svéd és latin szöveggel, a királynak van 

 ajánlva, s Linnk approbatiójában is részesült; azonfelül 

 Linné rendszerének \ illk , átdolgozott kiadását egy évvel 

 előzi meg. 



Die Literatur des Mittelalters bildet einen finsteren 

 Gegensatz, sie tragt den Stempel ihrer Zeit: die Finster - 



niss des (ieistes. 



Die rohe Gewalt gewann die Oberhand. Unter dem 

 Einflüsse der (lewalt übt oder ertrügt der Mensch 

 dieselbe: er beginnt nur die bösen, finsteren Seiten 

 der Gegenstände zu sehen und zu dichten. Ueberall 

 und in Allem sucht er nur den Feinil; er verlässt die 

 Natur, um Sclave des blinden Glaubens und Aber- 

 glaubens zu werden. Selbst dort findet er Ekel und 

 schöpft er Furcht, wo ans der Quelle der unbefangenen 

 Beobachtung das Scheine und das Lehrreiche sich von 

 selbst aufdringt. 



Auf diese Art sah das Mittelalter in der Spinne nur 

 ein hassliches, giftiges Thier und dichtete seine Mähr- 

 chen. Auf diese Art wurde dann aus dem Symbol des 

 Fleisses und der Kunst im Alterthume, das Symbol der 

 Hässlichkeit des Mittelalters. 



Ovid, der alte Dichter, lässi in seinen Metamarphosen 

 in der Gestalt derArachne die Spinne mit Pallas Athene, 

 der Gottin, wetteifern; der flammende Geist des Mittel- 

 alters, Shakespeare, vergleicht die Spinne mit Glocester, 

 dem Ungeheuer; und diese Verschiedenheit in der Auf- 

 fassung zeigt es klar, in welchem Verhältnisse beide 

 Zeitalter zur Natur standen, mit welchem Auge sie die 

 Erscheinungen der Natur betrachteten. 



Die neue Zeit, verfolgt ganz andere Ziele. Sie nimmt 

 die Spinne, als vollwichtigen Theil der Natur, Gestalt 

 für Gestalt durch, zergliedert Alles, vergleicht, ordnet 

 und sucht den Zusammenhang mit den übrigen Erschei- 

 nungen der Natur zu erfassen. 



Zu Ende des siebzehnten Jahrhunderts (1678) er- 

 scheint die erste Spur, welche zur Natur zurückleitet, 

 und ein Engländer, Lister ist es, der unbefangen beob- 

 achtet, schreibt und veröffentlicht, ja, der sogar beinübt 

 ist, seine Beobachtungen in ein System zu bringen. Von 

 Lister herwärts schärft sieh die Beobachtung von Spur 

 zu Spur; es entstehen Forscher, die im Beobachten der 

 Lebensweise eine förmliche Virtuosität entwickeln und 

 so die neue Zeit einleiten, welche mit dem grossen 

 Schweden Linné beginnt. 



Aber das erste systematische Werk hat nicht Linnk. 

 sondern sein ausgezeichneter Schuler ('. Clerck geschrie- 

 ben. Das Werk behandelt die Spinnen Schwedens, win- 

 det Linnk's Methode ausgezeichnet an und ist das erste, 

 welches den Text mit naturgetreuen Abbildungen unter- 

 stutzt. Die angeführten Eigenschaften drücken diesem 

 Werke den Stempel des klassischen auf. Das Werk er- 

 schien im .Jahre 1 7'i7 zu Stockholm schwedisch und 

 lateinisch, ist dem Konige dedicirt und erhielt LrNNÉ's 

 Approbation: ausserdem erschien es ein Jahr vor Linni 's 

 umgearbeiteter Editio x. 



