AZ IRODALOM. 



19 



ME LITERATUR. 



ders of Great Britarn and Ireland» czím alati 1861 ben 

 jelent meg mintaszerű kiállításban. 



E műben különösen a csupa apró alakokból álló 

 nemek előszeretettel tárgyaltatnak. A melleti :i biológiai 

 rész igen gazdag és érdekes. A rendszeres kezelés kevésbbé 

 szerenesés, a leírásoknak pedig az a hátrányuk, hogj a 

 diagnosist merőben nélkülözik, s ez a körülmény az átte 

 kintést szerfelett megnehezíti. 



Eugéne Simon franczia tudós lS6i-ben «Histoire Na- 

 turelle des Araignées» czíniű müvet bocsátott közre, 

 melyhez az európai fajuk synonymicus jegyzéke is hoz- 

 zájárult. A niü suk tekintetben pontatlan és hibás; a 

 benne megkísérteti etymologiai magyarázata a neveknek 

 merő tévedésekből áll, a mint ezt Thobell tr. kritikája 

 «On European Spiders» pag. 32- — 38 igen alaposan ki- 

 mutatá. 



Simon a monographiák terén sem sukkal szeren- 

 csésebb. 



Menge A. tanár Danzigban, 1866-ban kezdé meg a 

 porosz Fauna kiadását, s azóta folytatja is; a míí jelen- 

 leg felerészben megjelent, S szeles alapon kezeltetik. 

 Irodalmi bevezetése igen érdekes és alapos. A mű bioló- 

 giai része szerfelett gazdag, de leginkább a fogságban 

 tartott állatokon tett észleleteket tárgyalja. A genusra 

 nézve Menge a régi iskolához tartozik s olyannyira bontó, 

 hogy péld. az Erigone és Walckenaera nemből tizen- 

 kilencz ( ! I nemet csinált. 



Leírásaiban inkább a külszervezetre, mint a. színre 

 esik a súly; a hímek nemzőszerveit, melyek rendszerint 

 igen szövevényesek, rajzban és leírásban úgy részletezi. 

 hogy műve után a meghatározások csak a példányok fel- 

 darabolásával végezhetők; a mellett a rajzok (photoli- 

 thographia) igen homályosak és jelesen a részletekben 

 man egyszer cserben hagyják a szöveg szavát. 



Végre 1869 — 7Ó-ben Thoreim. T. közrebocsátá kor- 

 szakot alkotó művét «On European Spiders. Part i. 

 Review of the Europ. Genera of Spiders etc. Upsala», a 

 melyről mondhatni, hogy a létező összes irodalomra és 

 egy valóban classicus anyagra alapíttatott. Igazságosság 

 a kritikában, éles elme és szabatosság a definitiókban, s 

 a kifejezés ama világossága, mely a svéd tudósoknak oly 

 kitűnő tulajdona, jellemzői e műnek. E műben lelte ki- 

 igazítását a már-már gordiusi csomóvá nőtt Nomencla 

 túra is. Thorell rendszerre csak ott hiányos, a hol az 

 ailatok még ma is kérdés tárgyát képezik, de ebben az 

 esetben is gondoskodva van, hogy a zavarnak eleje vé- 

 tessék. 



sein Hauptwerk, welches unter dem Titel: «A history of 

 tlie Spiders of Great-Britain andlreland» 1861 in muster- 

 hafter Ausstattung erschien. In diesem Werke werden 

 én au - lauter Ideinen Gestalten bestehenden Genera mit 

 besonderer Vorliebe behandelt. Dabei ist der biologische 

 'Heil reich und interessant. Die systematische Behand- 

 lung ist weniger glücklich und die Beschreibungen leiden 

 an dem Mangel der Diagnosen, welcher Umstand die 

 Uebersichl schwierig macht. 



Eugene Simon, ein französischer Gelehrter, hat im 

 Jahre 1864 unter dem Titel «Histoire naturelle des 

 Araignées» ein Werk herausgegeben, dem ein synonymi- 

 sches Verzeichniss der europäischen Arten beigegeben 

 ist. Dieses Werk ist in vieler Beziehung ungenau und 

 fehlerhaft, der darin enthaltene Versuch einer etymolo- 

 gischen Erklärung der Namen enthalt beinahe aus 

 schliesslich Lrrthümer, wie dies Thorell's Kritik in 

 «On Europ. Spiders», pag. 32 — 3s, sem - gründlich darge- 

 legt hat. 



Simon ist auch auf dem Felde der Monographien 

 nicht viel glücklicher. 



Menge A., Professor in Danzig, begann 1866 die 

 Herausgabe der preussischen Spinnen und setzt die 

 Arbeit fort; das Werk ist gegenwärtig bis zur Hälfte 

 gediehen und bewegt sieh auf breiter Hasis. Seme lite- 

 rarische Einleitung ist sehr interessant und gründlich. 

 Der biologische Theil ist sehr reich, enthalt aber mei- 

 stens Beobachtungen, welche an gefangenen Thieren 

 gemacht wurden. In Bezug auf das Genus gehört Menge* 

 der alten Schule au und ist derart theilend, dass er z. \'>. 

 aus dem Genus Erigone und Walckenaera nicht weniger 

 als neunzehn (!) Genera gemacht hat. In seinen Be- 

 schreibungen wird das Hauptgewicht auf den äusseren 

 Hau und weniger auf die Farbe gelegt; die Genitalien 

 der Männchen, welche nieist -ehr eompheirt sind, zer- 

 legt er derart in Wort: und Bild, dass die Bestimmungen 

 mit Hilfe seines Werkes erst dann möghch werden, wenn 

 man die Exemplare zerschneidet; dazu sind die Abbil- 

 dungen (Photolithographie) sehr undeutlich und lassen 

 oft, besonders im Detail, den Text im Stiche. 



Endlich 1869 70 liess Thobell sein epochales Werk 

 «On Eru'op. Spiders» erscheinen, von welchem behauptet 

 werden kann, dass es auf die bestehende ganze Literatur 

 und auf ein wahrhaft classisches Materiale gegründet 

 wurde. Gerechtigkeit in der Kritik. Scharfsinn und 

 Präcision in der Definition und jene Klarheit im Aus 

 drucke, welche eine ausgezeichnete Eigenschaft der 

 schwedischen Gelehrten ist, charakterisiren das Werk. 

 In diesem Werke fand auch die schon zum gordischen 

 Knoten herangewachsene Nomenclatur der Genera ihre 

 Berichtigung. Thorell's System ist nur dort mangel- 

 haft, wo die positiven Daten auch henti uoch fehlen. 



