AZ AI. AK ÉS Kl LSÖ SZERVEZETE. 



39 



HIE GESTALT UND IHK ÄUSSERES BAI 



A homlok alsó széléhez illeszkedik a páros rágó 

 (mandibula) i. káhla 1 és 3. ábra a u. 



A rágó töve vaskos, liengcrdcdos — í. ábra a (az 

 Epeira quadrata Cl. rágó fele igen erősen nagyítva), 

 végének külső sarkába csuklódik a mozgatható csipő- 

 karom /,', mely a tó'nek egy megfelelő, szélein fegyverzett 

 résébe (sulcus unguicularjs) - h f -- tollkés módra 

 becsapható. A rágófelek fogóinódra működnek. A rágó 

 töve felett, a fejrész belsejében fekszik a számos, tömlő- 

 szerű részből alakított méregmirigy — m — . melynek 

 kivezető, finom esővé, a rágótő hosszán áthatolva, a 

 esipőkaromba is behatol, hol is h táján egy finom résen 

 kivezet. A esipőkarom az, melylyel a pókok a prédát 

 megragadják, s mely sebet ütve egyszersmind bevezeti 

 a mérget is, mely az áldozatot gyorsan megöli. A becsa 

 pórés széleinek fegyverzete változó, többnyire vaskos 

 fogacsokból - í. ábra/ - néha ismét fogacsolt leme- 

 zekből — 3. ábra r r — áll. 



A rágópár mögött s hozzá illeszkedve áll a páros 

 állkapocs (maxilla) — [.tábla '■'•. ábra /•/'. mely belső 

 lapján homorú, külső lapján domború; egymás felé álló 

 belső szélein sűrűen álló, begörbülő, igen erős sertékkel 

 fegyverzett — 5. ábra s (az Epeira quadrata állkapcsa 

 igen erősen nagyítva). Az állkapocsfelek ollómódra mű- 

 ködnek s közzéjök esik az u. ii. nyelcecske — ~>. ábra ny — , 

 mely serteszerű, rövid és tövén gombokból induló szőrö 

 zettel borított, s mely alatt a bárzsing nyílik. 



Az állkapocs tövének külső kivastagodásába — Ö. ábra 

 v -- csuklódnak a tapogatók (palpi) 1. és :!. ábra ti 

 (5. ábra cscs a tapogató töve, sti]>esi -- , melyek mindig 

 ot ízűek, kisebb nagyobb mértékben szőrösök, néha tüs- 

 kékkel fegyverzettek. A végső íz a nőstény pókoknál 

 rendszerint a szövőszervezethez tartozó karcnot visel, 

 holott a hímeknél nemző részszé van átalakítva s nem 

 csak az alrendek és családok, hanem a fajok soréin is 

 oly különböző, néha igen szövevényes szerkezetet mu- 

 tat, hogy azoknak megkülönböztetését lényegesen elő- 

 segíti. 



A nőstény tapogatója — <i. ábra (az Epeira quadrataé 

 erősen nagyítva) ízülete szerint a következő: r— állkapocs 

 1. = tompor (trochanter), 2. = ezomb (femur), 3. = térd 

 (genu, patella), i. ' = szár (tibia), 5. = végíz (tarsus),/ = 

 a szövőszervezethez tartozó karom. 



A hím tapogatók legegyszerűbbjénél a végíz nin- 

 csen átalakítva , a nemzőszerv egyszerű s függelékszerűen 



Dem unteren Rande der Stirne sind die paarigen 

 oberen Kinnladen (mandibulae) angefügt i. Tafel Figuren 



I und 3 a (f. 



Der Grundstock ihr Mandibeln ist stark, cyhndrisch 

 - Figm' í a (von Ep. quadrata Cl. sehr stark vergrös- 

 sert); in die aussen^ Ecke seines unteren Endes ist eine 

 bewegliche Greifklaue /,■ eingelenkt, welche in eine ent- 

 sprechende, an ihren Rändern bewaffnete Spalte (sulcus 

 unguicularis) des Grundstockes bf wie die Klinge eines 

 Federmessers eingeschlagen werden kann. Das Mandibeln 

 paar arbeitet zangenförmig. Ober dem Grunde der Man 

 dibeln, im Inneren des Kopftheiles, liegt die ans vielen 

 schlauchförmigen Theilen gebildete Giftdrüse m, deren 

 feiner Ausführungsgang die Mandibeln durchzieht und 

 auch in die Greifklaue eindringt, woselbst derselbe in 

 der Gegend von // als feine Spalte mündet. Dies«' Greif- 

 klauen sind es, womit die Spinnen die Beute ergreifen, 

 welche die Wunden schlagen und gleichzeitig das Gift 

 einführen, welches die Opfer schnell tödtet. Die Bewaff- 

 nung der Handel- der Einschlagspalte ist veränderlich, 

 besteht meistens aus derben Zahnchen. Figm 1 1- / 

 manchmal aus gezähnten Platten — Figur 3 / /-. 



Hinter den Mandibeln und diesen angeschmiegt steht 

 die untere Kinnlade (inaxilkii Tafel i. Figur '■'< bb, deren 

 innere Flache coucav, die äussere convex, der innere 

 Hand mit dichten, nach innen gerichteten und gebogenen 

 Borsten bewaffnet ist — Figur ö s (von Ep. quadrata 

 sehrt stark vergrössert). DieMaxillen arbeiten scheeren- 

 förrnig und zwischen ihren Hälften befindet sich die so 

 genannte Zunge — FigurS ny, welche mit borstenartiger, 

 kurzer, am Grunde aus Knopfchen entspringender Behaa- 

 rung bedeckt ist. und unter welcher der Schlund mündet. 



In die äussere Verdickung am Grunde der Maxillen 



Figm' ö r, sind dia Taster (palpi) eingelenkt — Figur 

 1,3 tt (Figur o cscs die Verdickung = stipes) — welche 

 stets fünfgliederig, mehr oder weniger behaart, manch- 

 mal mit Stacheln bewehrt sind. DasEndglied trägt heim 

 Weibchen gewöhnlich eine den Webeorganen angehö- 

 rende Kammklaue, wogegen dasselbe bei den Männchen 

 in einen ( reschlechtstheil umgewandelt ist, und nicht nur 

 in der Reihe der Unterordnungen und Familien, sondern 

 selbst in jener der Arten einen so verschiedenartigen, 

 manchmal sehr compheirten Bau zeigt, dass dadurch 

 die Unterscheidung derselben wesentlich gefördert wird. 



Der Palpus des Weihchens - - Figur <i (von Epeira 

 quadrata stark vergrössert) zeigt folgende Gliederung: 

 r ist die MaxhTe, 1 = der Schenkelring (trochanter), 

 á = der Schenkel (femur), 3 = das Knie (genu vei pa- 

 tella), i = das Mittelglied (tibia), ő = das Endglied 

 (tarsus), /'= die zum Webeorgane gehörige Klaue. 



Bei dem einfachsten Taster des Männchens ist das 

 Endglied nicht umgewandelt, das Geschlechtsorgan ist 



