\Z ÉLETMÖD JELENSÉGEI, 



61 



DTE ERSCHEINUNGEN DEIi LEBENSWEISE. 



Kengyelfutó pók, Philodromus aureolus [Clebck] , inkább 

 leveleken lakik s oly vegyületét mutatja ;i sárga ésbama 

 színnek, mely összeségében ;i levelek u. n. «rozsdafolt- 

 jaira » emlékeztet. 1 (eszkakeritéseinken tartózkodó némely 

 ugrópókok (Atloidae) elv tarkaságot mutatnak, melj m 

 régi kerítések feketeszürke színvegyületének tökéletesen 

 megfelel. 1 A Farkaspókok (Lyeosoidae) legtöbbje a talaj- 

 hoz hasonlít, a melyen tartózkodik s csak mozgásával 

 árulja el jelenlétét. Alföldünk sajátlagos pokoli Cselő- 

 pókja, Trochosa Lufernalis [Motsch.], melyasíkság ural 

 kodó alakja, nyugalomban, uagj sága daczára (3 centimé- 

 ter), egy kis röghöz hasonlit, s csak akkor ötlik szembe, 

 a mikor lakásába menekülve megmozdul. — A folyók 

 és patakok görgetegein tartózkodó legtöbb ugró pókok 

 fémzománczban ragyognak és csillámlanak s igen illenek 

 a kőzetek csillámlásához ; vagy mintegy frecscsenve tar- 

 kák mint a kövek maguk. Az ugyanott lakó nagy szürke 

 Cselőpók, Trochosa cinerea [Fabr.], lelapult helyzetben 

 épen oly szemesés tarkaságot mutat, mint maga a 

 homok. 



Nem kevésbbé érdekesek, sőt talán még érdekeseb- 

 bek a színelváltozások egy azon fajnál, melyek mindig 

 az állat környezetéhez találnak. Közönséges Keresz- 

 tespókunk deszkakerítéseken és sziklákon szürke színeket 

 mutat, növényeken sárgabarnákat, melyek száraz levél- 

 hez hasonlítanak, a fenyvesek ifjú hajtásain a szín oly 

 élénken fahéjszínű mint a hajtás kérge maga s erre 

 lapulva, pókunk egy kinövéshez hasonlít. A Keszegjáró, 

 Misumena vatia [Clerck], színezet tekinteteken egyenesen 

 tünetszerű alkalmazkodási tehetséget mutat. Virágokon 

 leskelődve, arepezén élénk sárga, a gyalogbodzán elefánt- 

 csontfehér, a lóherén fehér fokion vörös foltot mutat. 

 Családrokona, a Thomisus onustus [Walck.], egészen 

 egyforma életmód mellett a színben ugyanazon alkal- 

 mazkodási képességet mutatja, legmeglepőbben a lóhi rí a, 

 hol fehéresen és vörösesen harántcsíkolva jön elő, holott 

 máskülömben nála csak a fehéres szín uralkodik. A fű- 

 ben élő smaragd Húnyókapóknál, Micrommata virescens 

 [Clerck], a nőstény fűzöld, a hím vörös hosszcsíkkal 

 élénk sárga és mind a két ivar eltűnik a virágzó rétek és 

 bokrok színözönében. A nyújtó Állaspók — Tetragnatha 

 extensa [L.], — teste egy rügyhöz hasonlít, színe a rügyek 

 szniéhez képest változik, majd zöldes, majd sárgás, 

 majd barna rajzokkal ékített. Hosszú lábait az ágakhoz 

 illés/ti s ezen állásban teste épen úgy áll el az ágtól, 



1 Névszerint Marpessa muscosa [Clerck] barna és Epiblemura scenícum 

 [Clerck] fehér-fekete elegyítéssel. 



helier auf Blättern und zeigt eine solche Mischung der 

 gelben und braunen Farbe, welche in ihrer Totalität an 

 die sogenannten « Rostflecken i der Blätter erinnert. 

 Manche auf unseren Bretterplanken sich aufhaltenden 

 Hüpfspinnen zeigen eine solche Scheckigkeit, welche 

 der schwarz -grauen Fai'bemnischung alter Umzäumun 

 gen vollkommen entspricht. 1 Die meisten der Wolfs- 

 spinnen (Lyeosoidae) ähneln dem Terrain, auf welchem 

 sie sich aufhalten und verrathen nur durch die Bewegimg 

 ihre Gegenwart. \ ) n unserem Alföld eigenthümliche 

 Trochosa Lufernalis Motsch.], welche die herrsehendi 

 Form unserer Ebene ist. ähnelt im Zustande der Ruhe, 

 trotz ihrer Grösse (3 Centiméter), einer kleinen Kid 

 schölle und fallt erst auf, wenn sie. in ihre Wohnung 

 flüchtend, in Bewegung gerath. Die meisten der Hüpf- 

 spinnen, welche sich auf den Gerollen der Flüsse und 

 Bäche authalten, schimmern und blinken im Metall- 

 glanze und passen sehr zu dem Blinken des Gesteines 

 oder sie sind gesprenkelt wie die Gesteine selbst. Die 

 eben dort wohnende grosse Trochosa cinerea [Fabr.] 

 zeigt im dachen Aufliegen eine elun solche gekörnte 

 Buntheit, wie der Sand seihst. Nicht minder interessant, 

 ja vielleicht noch interessanter sind die Farbenänderun- 

 gen hei ein und derselben Art, welche stets der Kmge- 

 bung des Thieres entsprechen. Unsere gewöhnliche 

 Kreuzspinne zeigt an Planken und Felsen graue Farben, 

 an Pflanzen gelbbraune, welche dürrem Laube ähneln, 

 an den jungen Trieben der Nadelhölzer ist sie so lebhaft 

 zimmtfarben, wie die Rinde des Triebes selbst, und an 

 diese geschmiegt, ähnelt sie irgend einem Auswüchse. 

 Die Krabbenspinne, Misumena vatia [Clerck] zeigt rück- 

 sichthch der Färbung eine geradezu phänomenale An- 

 passungsfähigkeit. Auf Blumen lauernd, ist sie auf dem 

 Reps lebhaft gelb, auf Sambucus ebulus elfenbeinweiss, 

 auf Klee zeigt sie rothe Flecken auf weissem Grunde. 

 Ihre Familienverwandte Thomisus onustus [Walck. zeigt 

 hei ganz gleicher Lebensweise die nämliche Anpassungs- 

 fähigkeit in der Färbung, am frappantesten auf Klee, 

 wo sie weisslich und röthlich quergestreift vorkommt, da 

 sie doch sonst vorherrschend nur weisslich ist. Bei der 

 im Grase lebenden Smaragdspinne, Micrommata \ irescens 

 [Gl.] ist das Weihchen grasgrün, da- Männchen mit 

 rothem Längsstreif lebhaft gelb und beide Geschlechter 

 verschwinden in dir Farbenfluth der blühenden Wies« u 

 und (lest rauche. f)er Körper der Tetragnatha extensa K. 

 ähnelt einer Blatt knospe, ihre Färbung ändert ab, je nach 

 der der Blattknospen, ist bald grünlich, baldgelblich, bald 

 mit braunen Zeichnungen geziert. Ihre langen Füsse 

 schmiegt sie an die Zweige und in dieser Lage steht ihr 



1 Namentlich ßlarpessa muscosa Clerck] mit braunen, und Bpiblenmn 

 scenicum [Clerck mit weiss-schworzeu Slischui 



