AZ ÉLETMÓD JELENSÉGEI. 



66 



DIE ERSCHEINUNGEN DER LEBENSWEISE. 



íiek hátteste 1 centiméter hosszú és elől 7 milliméter szé- 

 les. Saját tapasztalásom szerint az állat négyszer újít- 

 hatja meg hálóját, anélkül hogy közben táplálkoznék ; 

 az irodalomban hatszoros ujitás is feljegyeztetett. A 

 négyszeri ujitásnál maradva, a pók 72 méternyi há- 

 lófonal fejlesztésére alkalmas, anélkül, hogy táplál- 

 koznék. 



De ez csak a voltaképeni háló, mely mellé rendesen 

 rejt is járul, mely gyakran harangmódra összeszőtt leve- 

 lekből áll és olykor sok fonalai igényel, úgy, hogy az 

 említett hosszúság HM) méterre emelve, mégis talán a 

 valóság inogott marad. 



A hálókötés azonban ritkán sikerül ily egymásután- 

 ban. A pók néha csak számtalan kisérlet után alkothatja 

 meg a keretet: lebocsátkozik s pontot nem találva, a 

 fonalat göngyölve ismét visszatér s az igy kárba ment 

 fonalat mindig megeszi. Ifjú pókok néha alig néhány 

 eentimeternyire bocsátkoznak le, s ha pontra nem akad- 

 na];, ismét viszatérnek; erős pókok ellenben néha igen 

 merész keretekot vonnak. Az általam a Bükkhegység- 

 ben észlelt legmerészebb hálókeret az egyik végével a 

 tisztás füvéhez, a másikkal legalább In méter magas- 

 ságba]), egy óriási jávorfa ágához volt erősítve, a pók 

 pedig a magasban tanyázva a fű felett álló hálóra járt a 

 prédáért. Ez az észlelet annyiban is érdekes, hogy 

 t. i. a pók ily távolságra érzi' meg szövete rnegrez- 

 zenését. 



A miként ezt már a fonószemölcsök alaktani tárgya- 

 lásánál megérintettem, a kerekhálók kétféle fonalból 

 állanak, u. m. a keret és küllőfonalak erősebbek és szá- 

 razak, melyek a fonókból kifejtve igen hamar megkemé- 

 nyednek, a csigafonalak ellenben finomak és ragacsosak. 

 Ez utóbbiak, azo^ a melyekben a préda fennakad, s a, 

 melyeket néha összetép, hogy annál inkább bebonyolód- 

 jék. A megrongált helyekel a pók mindig helyreállítja. 

 A górcső alatt a kétféle fonal olyannak mutatkozik, a 

 minőnek a n. t. 50. idoma előtünteti, hol e a küllő, / a 

 csigafonal. 



Az a kérdés: melyik szemölcspár vagy cséve szolgál- 

 tatja a fonalfajokai ? előttem eldöntetlen maradt és csak 

 gyanítom, miszerint a, felső szemölcspár nagy csévéje 

 szolgáltatja a száraz fonalat, az e mellett létező közép- 

 nagyságú csévék ellenben a ragacsosat. A többi cséve 



Menge einem Thiere entstammt, dessen Hinterleib ein 

 Centiméter lang unb vorne sieben Millimeter breit ist. 



Nach meiner eigenen Erfahrung kann das Thier sein 

 Netz viermal erneuern, ohne dass es inzwischen Nah- 

 rung zu sich nimmt. In der Literatur ist selbst eine 

 sechsmalige Erneuerung verzeichnet. Eine viermalige 

 Erneuerung festhaltend, ist die Spinne im Stande 

 12 Meter Faden zu entwickeln, ohne Nahrung zu sich 

 zu nehmen. 



Aber dieses ist nur das eigentliche Netz, zu welchem 

 gewöhnlich auch noch eine Wohnung geholt, welche aus 

 glockenförmig zusammengewebten Blättern u. dgl. be- 

 steht und oftmals viele Fäden' beansprucht, so dass die 

 erwähnte Länge auf 100 Meter erhöht, dennoch viel- 

 leicht unter der Wirklichkeit verbleibt. 



Das Knüpfen des Netzes gelingt, jedoch nur selten 

 in einer solchen Reihenfolge. Die Spinne kann manch- 

 mal erst nach vielen Versuchen den Rahmen zustande- 

 bringen: sie lässt sich hinunter, findet keinen Punkt, 

 kehlt, den baden aufrollend, wieder zurück und verspei- 

 set dann immer den so verschwendeten Faden. Junge 

 Spinnen lassen sich kaum einige* Centiméter weit hinab, 

 und wenn sie keinen Punkt finden, kehren sie wieder zű- 

 rnek: stinke Spinnen ziehen dagegen manchmal sehr 

 kühne Rahmen. Der von mir im Bükkgebirge beobach- 

 tete kühnste Rahmen war mit einem Ende an das (áras 

 einer Waldlichtung, mit dem anderen in einer Hohe von 

 mindestens 10 Meter an dem Aste eines riesigen Ahor- 

 nes befestigt ; die Spinne, in der Höhe wohnend, ging 

 auf das über dem Grase stehende Netz um ihre Beute. 

 Diese Beobachtung ist auch insoferne interessant, dass 

 naiiilieh die Spinne in einer solchen Entfernung die 

 Erschütterung ihres Gewebes fühlte. 



Wie ich dieses schon gelegentlich der orismologischen 

 Erläuterung der Spinnwarzen berührt habe, bestellen 



die Netze aus zweierlei Fäden, U. z. der Rahmen und 



die Speichenfäden aus stärkeren, trockenen, welche aus 

 den Spinnwarzen hervortretend, sehr bald erhärten, die 

 Spiralfäden dagegen mis klebrigen. Die letzteren sind es. 

 an welchen die Beute hangen bleibt, welche sie manch- 

 mal zerreist, um sich dann nur noch besser zu verstricken. 

 Die schadhaften Stellen bessert die Spinne immer aus. 

 Unter dem Mikroskope zeigen sich die zweierlei Faden 

 so, wie dies auf Tat', n. Figur 50 darstellt, wo , ein 

 Speichenfaden, / ein Spiralfaden ist. 



Die Frage: welchem Spinnwarzeiipaare oder welcher 

 Spule entstammen die verschiedenen Faden'.' blieb mii 

 unentschieden, und ich veimuthe blos, dass die grosse 

 Spule des oberen Paares die trockenen, die ilaneben be- 

 findlichen Spulen mittlerer Grösse dagegen die klebrigen 

 Faden liefern, hie übrigen Spulen spielen wahrschein- 

 lich bei dem Einspinnen der Reute eine Rolle, worauf 



