AZ ÉLETMÓD JELENSÉGEI. 



DIE ERSCHEINUNGEN DEK LEBENSWEISE. 



fel-felkölti a számos, áttelelő s téli álomba merült póko- 

 kat, melyek kérgek, kövek, lehullott levelek alatt, a fenyők 

 tobozaiban, falrésekben megvonultak vagy fmom nemez- 

 burokba rejtőztek. 



E jelenség a nemzedékek következésének egy egészen 

 más nemét mutatja, mint a milyen az, mely azoknál a 

 fajoknál létezik, a melyek áttelelt petékből kelnek. Mert 

 az utóbbiaknál a faj a téli évszakban csupán csak peték 

 .•Utal, az előbbieknél ellenben többé-kevésbé kifejlett álla- 

 tok által marad biztosítva. E körülmény, tudtom szerint, 

 még sehol sem lett érintve, én tehát itt bővebben kívá- 

 nom tárgyalni. 



Ili a, Kerekhálósok (Orbitelariae) közül a, Kereszte- 

 seket (Epeirinae) közelebbről észleljük, kitűnik, hogy 

 bizonyos fajaik egy nyár folyamában csak egy nemzedé- 

 ket képeznek, őszkor tojnak, mely peték a, jövő év nem- 

 zedékét adják, ide tartozik pld. a közönséges Keresztes- 

 pók, azután Epeira quadrata, angulata, grossa s több 

 más. Más fajai e családnak egy nyáron át több nemze- 

 déket érnek, így : a nádipók, Epeira cornuta, azután Epeira 

 selopetaria [Cleri'kJ és Epeira umbratiea [Clerck] is. 

 Az utóbbi fajról tudom , hogy egyesen át is telel , de 

 tavaszkor nem jut szaporításhoz, a faj tehát csak azon 

 peték által van biztosítva, melyeket az őszi nemzedék 

 letojt, s a melyek átteleltek. Ez utóbbi egy átmeneti 

 jelenség a következő jelenséghez. Sok Drassida, jelesen 

 Clubiona, csak félig kifejlődve telel át kérgek alatt (jele- 

 sen a Platáné alatt), tavaszkor folytatja kifejlődését és 

 szaporít; nem tudom, hogy vájjon ezen alakok után telel- 

 nek-e át peték. A farkaspókok (Lycosoidae) közül a pokoli 

 Cselőpók (Trochosa infernalis) az, a, melyet igen ponto- 

 san észleltem ; ez, ó'szszel, csövét 30cméternyire bemélyíti, 

 nyilasát í — 5 cméter mélységig, lazán összeépített föld- 

 morzsákkal és növényrészekkel tömi he s részint ivar- 

 éretten, részint félig kifejlődve áttelel, hogy tavaszszal 

 életét folytassa. E fajt 187 4 / ; , év telén tökéletesen meg- 

 fagyott földből vájtam ki; testhez húzott lábakkal, me- 

 redten, csó've aljának puszta földjén feküdt, a melegben 

 rögtön teljes elevenségre éledett föl. 



Ez a, faj egy év alatt több nemzedéket ér el és teljes- 

 séggel semmi petét sem telel át. És úgy látszik, hogy 

 ezen eset valamennyi Lycosoidára talál, s kulcsát szol- 

 gáltatja azon jelenségnek, hogy t. i. már a tavasz első 

 napjaiban is Lycosoidákra bukkanunk, melyek tökélete- 

 sen ivarérettek s nemsokára petehurkokkal futkosnak 



ide s tova. 



Spinnen nicht aufhalten würden. Selbst der schwache 

 Sonnenschein des Winters erweckt von Zeit zu Zeit che 

 vielen überwinternden und im Winterschlaf versunke- 

 nen Spinnen, welche sich unter Rinden, Steine, aligefal- 

 lenes Laub, in Tannenzapfen. Mauerritzen zurückgezo- 

 gen oder in feine Filzhüllen verborgen haben. 



Diese Erscheinung zeigt eine ganz andere Art der 



Generationsfolge, als diejenige ist, welche hei den aus 



überwinterten Eiern stammenden Formen besteht. Denn 

 bei diesen letzteren' bleibt die Art in der Winterperiode 

 blos durch Eier, hei den ersteren dagegen durch mehr 

 oder minder entwickelte Thiere gesichert. Dieser Um- 

 stand wurde, meines Wissens, noch nirgends berührt 

 und ich will denselben hier ausführlicher behandeln. 



Wenn man von den Radnetzspinnen (Orbitelariae) 

 die Epeiriden genauer beobachtet, so steht es sich heraus, 

 das gewisse Arten derselben im Verlaufe eines Sommers 

 nur eine Generation ausmachen, im Herbste Eier legen. 

 welche die Generation des folgenden Jahres liefern; 

 hierher gehört z. B. die gewöhnliche Kreuzspinne, dann 

 Epeira quadrata, angulata,, grossa u. a. m. Andere Ar- 

 ten derselben Familie erlangen in einem Sommer meh- 

 rere Generationen, so die ßohrspinne, Epeira cornuta, 

 dann Epeira selopetaria [Clerck] und auch Epeira um- 

 bratiea [Clerck]-. Von der letzteren Art ist mir bekannt, 

 dass sie einzeln auch überwintert, im Frühjahre aber 

 nicht zur Fortpflanzung gelangt, die Art also nur durch 

 die Eier gesichert ist, welche von der herbstlichen Ge- 

 neration gelegt wurden und überwinterten. Dieses letz- 

 tere ist eine Uebergangserscheinung zu der folgenden 

 Erscheinung. Viele Drassiden, namentlich C'lubioneii, 

 überwintern nur halbentwickelt unter Rinden (nament- 

 lich von Platanus), setzen im Frühjahn ihre Entwicke- 

 liing fort und vermehren sich; es ist mir nicht bekannt, 

 ob viiii diesen Formen Eier überwintern. Von Lycosoiden 

 ist es Trochosa infernalis, welche ich sehr genau beobach- 

 tet habe; sie vertieft im Herbste ihre Röhre bis zu 30 %i , 

 verstopft deren Mündung mit locker gebauten Erdklümp- 

 chen und Pflanzenresten bis zur Tiefe von \ — f> %, und 

 überwintert theils geschlechtsreif, theils halbentwickelt, 

 um im Frühjahre ihren Lebenslauf fortzusetzen. Ich 

 habe diese Art im Winter 1874 — 5 aus dem vollkommen 

 durchgefrorenen Boden herausgearbeitet, sie lag mit ange- 

 zogenen Füssen erstarrt auf dem nackten Boden ihrer 

 Röhre, erholte sich in der Wärme sofort zu voller Lebhaf- 

 tigkeit. Diese Art erlangt während eines Jahres mehrere 

 (ieiierationen und überwintert durchaus keine Eier. Die- 

 ses Alles scheint bei allen Lycosoiden auch der Fall zu 

 sein und den Schlüssel zu der Erscheinung zu biethen, 

 dass wir nämlich schon in den ersten Tagen des Frühjah- 

 res Lycosoiden begegnen, welche vollkommen geschlechts- 

 reif sind und bald mit den Eiersäckchen umherlaufen. 



