AZ ÉLETMÓP .IELKNSÉOEJ 



86 



DIE EKSCHEINTJNGEN DER LEBENSWEISE. 



Kétségtelen, hogy az e tünetre vonatkozó első emlí- 

 tést Chancer Galfried, az ügynevezett angol Homer tette 

 (meghalt I ÍOO-ban) ; mint észlelel azonban csak a XVII. 

 század második felében, tehát Lister korában fordul elő, 

 s első észlelője dr. Hülse volt (Philosophial Transaot. 

 Nr. 65. 1 ( i 7 o . ) . a ki észrevette, hogy e repülő fonalakon 

 az állat maga is repül, s ez az állat a pók. Későbben az 

 élesen vizsgálódó Lister szintén megfigyelte c tünetet 

 (Phil. Transact. Nr. 160 és főműve Hist. an. Angi. «de 

 Araneis» p. 8), még pedig megbizonyítva azt is, hogy a 

 repülő szálak az állatokkal együtt a yorki székesegyház 

 tornya felett is láthatók voltak. E tünethez Lister azt a 

 magyarázatot köti, hogy o pókok a szálakon repülve a 

 felsőbb légrétegekben legyet vadásznak, a mi pedig a 

 fonalfejtést illeti, azt tartá, miszerint a fonal kilövetik ; 

 hasonlata szerint: «Filumque ejaculata est, quo plane 

 modo robustissimus juvenis et distentissima vesica uri- 

 nanii. 



Közel egy századdal későbben, I 751 -ben, egy dr. Stoy 

 értekezett a tünetről, és, merészen badar alapon, növény- 

 nedvet látott az őszifonalban, mi igen természetesen 

 ellenzést és vitát keltett és sokakat ösztönzött a gondo- 

 sabb utánjárásra; nevezetesen Flügge lelkész Osterode- 

 ln'il közlött egy igen hű és helyes észleletet (Hamburger 

 Magazin St. 62 p. 989,992), melyhez későbben más ész- 

 leletek is csatlakoztak s az őszifonal keletkezését a pók- 

 tól eredőnek bizonyították. 



Büllmann J. C. végre 1810-ben a létező adatokat egy- 

 begyűjtvén, közlést tett a természetvizsgáló társulatnak 

 Halléban, mely az értekezést ki is adta. 



Valamennyi vizsgálat abban egyezik, miszerint az 

 őszifonal pókoktól ered, és hogy a pókok e fonalakon 

 csüngve, a Levegőben vándorolnak. 



A mi a fajokat illeti, a melyek Bullmannig mint ván- 

 dorlók észleltettek, azokat meghatározni man lehet, csak 

 az bizonyos, hogy az Erigone és Walckenaera nembeli 

 apró alakok lehettek legtöbbször a vizsgálat tárgyai. 



Ezentúl csak a fonalfejtés lehetett vita tárgya s némi- 

 leg még ma is az, a mennyiben némelyek önkényes kilö- 

 vellésnek, mások kihúzásnak tulajdonítják. 



A kilovellés természetesen oly izmokat tételez fel, a 

 melyek a, fonómirígyekre akkora uyomásl gyakorolnának, 



Es ist unzweifelhaft, dass die erste Erwähnung die er 



Erscheinung der sogenannte « englische Homer» < rALFRIEP 

 Chanceb (gestb.1400) machte; als Beobachtung kommt, 

 sie erst in der zweiten Hallte des XVII. Jahrhundertes 

 also zu Lister's Zeit vor, und der erste Beobachter war 

 Dr. Hülse (Philos. Transact. Nr. 65., 1670), der es 

 wahrnahm, das, auf den fliegenden Faden auch das Thier 

 selbst mitfliegt, und dieses Thier die Spinne sei. Später 

 beobachtete der scharf forschende Lister ebenfalls diese 

 Erscheinung (Philos. Transact Nr. 160. und sein Haupt- 

 werk Histor. an. Angl. «de araneis» p. 8), und zwar 

 ebenfalls constatirend , dass die fliegenden Fäden mit 

 sammt den Thieren, seihst ober dem Thurme der Kathe- 

 drale von York sichtbar waren. An diese Erscheinung 

 knüpfte Lister die Erklärung, dass die Spinnen mit den 

 Fallen fliegend in höheren Luftschichten nach Fliegen 

 jagen, und was die Entwickelung des Fadens anbelangt, 

 so hielt er dafür, dass der Faden herausgeschossen wird; 

 nach seinem Vergleiche: «Filumque ejaculata est, quo 

 plane modo robustissimus juvenis et distentissima vesica 

 urinam. » 



Beinahe um ein Jahrhundert spáter (1751) disser- 

 tirte über die Erscheinung ein gewisser Dr. Stoy und 

 sah in den Herbstfäden — mit märchenhaft widersin- 

 niger Begründung — Pflanzensäfte, was natürlicherweise 

 Widerspruch und Streit erregte und Viele zu sorgfäl- 

 tigerer Untersuchung aneiferte; namentlich theilte Pa- 

 stor Flügge aus Osterode eine sehr treue und richtige 

 Beobachtung mit (Hamburger Magazin, St. 62. p. 

 989 — 992), welcher sich spater auch andere Beobach- 

 tungen anschlössen , und die Herbstfaden als von der 

 Spinne herrührend bestätigten. 



Indem endlich J. C. Bullmann im Jahre 1810 die 

 vorhandenen Daten sammelte, machte er eine Mitthei- 

 lung an die naturhistorische Gesellschaft in Halle, 

 welche dann die Abhandlung auch herausgab. 



Alle Untersuchungen stimmen darin überein, dass die 

 Herbstfäden von Spinnen stammen und dass die Spinnen, 

 an diesen Faden hängend, durch die Luft wandern. 



Was die Arten anbelangt, welche bis zu Bullmann 

 als wandernde beobachte! wurden, so kann man diesel- 

 ben nicht mehr bestimmen, nur das ist. gewiss, dass dem 

 ( lenus Erigone und Walckenaera angehörige kleine Arien 

 in den meisten Fällen den ( regenstand der Untersuchung 

 ahgehen mochten. 



Von da an konnte nur die Entwickelung des Fadens 

 Gegenstand eines Streites sein und ist es gewissermassen 

 auch heute noch, insoferne Manche dieselbe dem will- 

 kürlichen Herausschiessen, Andere dem Hervorziehen 

 zuschreiben. 



Das Herausschiessen setzt natürlich solche Muskeln 

 voraus, welche auf die Spinndrüsen einen derartigen 



