AZ ÉLETMŰD JELENSÉGEI. 



92 



DIE ERSCHEINUNGEN DEB LEBENSWEISE, 



síit, de az is bizonyos, hogy La e Lények, a melyet 

 kifejlődésük első fokain az anyag átváltoztatása által a 

 természetben uralkodó öszhang érdekében működnek,— 

 teljes kifejlődést érve, mind szaporításra jutnának: oly 

 tömegeik jönnének létre, a melyek az öszhangoi megza 

 várnák, azaz: e lények in. is Lények és viszonyok rovására 

 túlszaporodásnak indulnának. 



A lml tehát a természetben ily viszonyok uralkodnak, 

 otl az alakoli úgy sorakoznak, liogy a. túlszaporodást 

 egymás között fékezik, korlátozzák. 



A korlátozás módja ki van fejezve a/, alakok szer- 

 vezetében, éhez kénest vesznek részt a «létérti küz- 

 delemben», helyesebben mondva., a. jelenségek körfolya- 

 mában. 



A Mosztonga mocsarain láthatjuk, hogy ámbár a 

 madarak, a melyek rovarokkal táplálkoznak, a lég maga- 

 sabb és alantas szintjeit uralkodnak (Sirály-félék), habár 

 bizonyos alakjaik a víz tükrét, sőt a tó fenekét is járják 

 (Búvárok), mások ismét a nádas legtitkosabb retjeit is 

 fürkészik (Zenérek), mindamellett még számos ni. is alak 

 is létezik, mely szervezetének megfelelő működéssel tölti 

 ki azokat a hézagokat is, a melyeket a madarak, szerve- 

 zetüknél fogva betölteni képtelenek: a, mint liogy ilyen 

 közök csakugyan léteznek is. Estvénként százezrei röp- 

 kédnek a tisztán rovarevő denevéreknek, oly időben mű- 

 ködnek tehát, a melyben más lények nyugalomra indul- 

 nak, de a rovarsereg fejlődése és mozgása javéiban foly. 

 A hüllők serege, a békéik képében, mereven lesekedik 

 egész napon éit: a halak a magok elemében, a rovarok 

 fejlődési szakéiban, rovarokkal táplálkoznak : a vízi téhely- 

 röpüek (Coleoptera) , félröpüek (Hemiptera), a nagy 

 reczésszárnyuak (Aesclma, Agrion, Libellula) mind ro- 

 varfélékre vadásznak, betöltik a. közt, melyet szervezeti 

 alapon csak ők tölthetnek be. 



Ha az eddig kifejtett sort a, kölcsönös korlátozás 

 szempontjából veszszük, úgy fogjuk találni, hogy ahalak 

 vízi bogarakai nyelnek, a vízi bogarak ismét halakba 

 furakodnak; a békákat a vízi madarak viszik, ezek raga- 

 dozó madarak által, s valamennyi madara sok fehér me- 

 nyét, fóka, vadmacska által fékeztefik, a denevéreknek 

 baglyaili vannak, sígy továhb, az állatélei Legvégsőbb fel- 

 tételéig és a hozzá csatolt működési és szervezeti különb- 

 éeis 



in der Menge dir Nahrung ihre Begründung; aber auch 



das ist sieber, dass wenn diese Wesen — welche auf den 



eisten Stufen ihrer Entwickelung durch den Stoffwechsel 

 im [nteresse der, in der Natur herrschenden Harmonie 

 wirken — nach Eintritt ihrer «ollen Entwickelung in. 

 gesammt zur Fortpflanzung gelangen würden, ihrer 

 solche Massen zustande kommen wurden, welche die 

 Harmonie stören müssten, das ist: diese Wesen würden 

 auf Kosten anderer Wesen und Verhältnisse einer über 

 massigen Vermehrung entgegengehen. 



Wo also in der Natur solche Verhältnisse berr 

 sehen, dort reiben sieb die Formen derart, dass sie die 

 übermässige Vermehrung gegenseitig zügeln und he 

 schränken. 



Die Art der Zügelung ist in der Organisation der 

 Formen ausgesprochen, dieser angemessen nehmen sie 

 Theil im «Kampfe um das Dasein», richtiger gesagl : im 

 Kreislaufe der Erscheinungen. 



In ihn Sümpfen der Mosztonga können wir es sehen, 

 dass, trotzdem die Vögel, welche sieh von Inseeteii näh- 

 ren die höheren und niederen Luftschichten beherr 

 sehen (Seeschwalbenartige); trotzdem, dass gewisse ihrer 

 Formen den Wasserspiegel ja selbst den Grund begehen 

 (Taucher), andere wieder selbst die geheimsten Plätze 

 des Kohres durchstöbern (Bohrsäuger), trotz alledem 

 doch noch viele andere Formen existinn, welche durch 

 die ihrer Organisation angemessene Thätigkeit diejenigen 

 Baume ausfüllen, welche die Vögel vermöge ihrer Orga- 

 nisation nicht ausfüllen können, wie denn solche Räume 

 auch wirklich existireii. Des Abends fliegen Tausende 

 der rein insectenfressenden Fledermäuse, sie sind also 

 zu einer Zeit thätig, in welcher andere Wesen zur Ruhe 

 gehen, die Entwickelung und Bewegung des Insecten- 

 heeres aber besten Fortgang nimmt. Das Heer der Am- 

 phibien lauert in Gestalt der Frosche den ganzen Tag 

 hindurch ; die Fische, in ihrem Elemente, nähren sich zur 

 Zeit der Entwickelung der Insecten von denselben: die 

 Wasserkäfer, Wasserwanzen, die grossen Netzflügler 

 (Aeschna, Agrion, Libellula) jagen alle nach Insecten, 

 sie füllen den Zwischenraum aus, welchen auf Grund 

 ihrer Organisation nur sie ausfüllen können. 



Wenn wir die bisher entwickelte Beilie vom Gesichts 

 punkte der gegenseitigen Zügelung nehmen, so werden 

 wir finden, dass die Fische Wasserkäfer verschlingen, 

 die Wasserkäfer wieder Fische anbohren, die Frösche 

 von Wasservögeln mitgenommen werden, diese von 

 Raubvögeln und alle Vögel Lnsgesammt von den zahlrei- 

 chen Hermelinen, Füchsen, Wildkatzen im Zaume ge 

 halten werden, die Fledermäuse Dire Eulen haben u.s.f. 

 bis zu den letzten Bedingungen thierischen Lebens und 



der daran geknüpften Verschiedenheit der Thätigkeit 

 und Organisation. 



