AZ ÉLETMÓD JELEN sl <■! i 



9 i 



DIE ERSCHEINENOEN DER LEBENSWEISE. 



A in. tábla 67-dik ábrája némi tájékozást nyújthat, 

 Imi is u az ifjabb nemzedék hálójának rendes alkalmazá- 

 sát, fi a vénebbel mutatja; magában ekét háló már két 

 szinten (horizont) uralkodik. A felső szint leginkább a 

 magasba törekvő , apróbb szunyogféléket, az alsó a na- 

 gyobb, többnyire reczésszárnyuakat öldösi (Ephemera, 

 Phryganea stb.). 



Az Epeira cornutának évenként legalább két nemze- 

 déke (tavaszi és őszi) lévén, alakjai folytonosan működ- 

 nek, s a, működés e folytonossága megfelel a tói rovarok 

 fejlődési viszonyának. 



Hasonló a viszony a, Singák kis alakjainál is, melyik 

 apró kerekhálóikat a szőlek törpébb növényzetében 

 alkalmazzák c, tehát ismét egy mélyebb szintben ural- 

 kodnak. 



A víz alatt a Biivárpók (Argyroneta aquatica) foly- 

 tatja csodás működését s a negyedik, legmélyebb szinten 

 uralkodik. 



De az elősorolt főalakok nem elégségesek arra, hogy 

 a pók-alakokra eső feladatot megoldják; hálózataik közötl 

 tág hézagok léteznek, a melyeken számtalan rovar átvo- 

 nulhatna. Léteznek tehát oly pók-alakok is , a. melyek 

 szervezetileg másnemű működésre utalva,, épen e héza- 

 gok kitöltésére hivatvák. Oly alakok ezek, a melyek nem 

 hálózatok segítségével, hanem vadászva, folytonos hely- 

 változtatások között kerítik hatalmukba a prédát. Jele- 

 sen a Farkaspók és Ugrófélék szerepelnek a mondott héza- 

 gokban, az előbbieknek némely faja pedig épen a vízszi- 

 nén is. 



A Farkaspók-félék között aDolomedes fimbriatus (orzó 

 Vidrapók), In »1 a nádszárakhoz, hol a levelekre lapulva, 

 lesi a letelepedő rovart, hogy egy merész ugrással hatal- 

 mába ejtse. Ugrásai néha, L 20 cmétérnyire érők s nincse- 

 nek fonallal biztosítva, mert e pók tömött, légtartó sző- 

 rözeténél fogva, biztosan mozog a víz felszínén, sőt néha. 

 épen ott vadászgat is (m.t. 67. d egy a nád szárán leske- 

 lődő Dolomedes). Az ugrók közül a Marpessa-faj ok ural- 

 kodnak, rendesen a leveleken leskelődnek <,/'. Ezekavíz 

 iránt igen érzékenyek, és épen azért minden lépésöket, 

 minden ugrásukat fonallal biztosítják, mely a vízbeesés- 

 tol megóvja </. A vízszinén a Kalózok (Pirata) uralkod- 

 nak s inkább gyors futással mint szökéssel érik czébju- 

 kat //. A víz alatt a Búvárpók lesi a jaki való prédát i. 

 Az éj és nap szakai szintén felosztatnak. A hálósok leg- 



■ Taf. in. Figur 07 kann einigermassen orientiren, wo 

 selbst // die gewöhnliche Anbringung des Netzes der jün- 

 geren, 6 jene der älteren Generation darstellt ; diese bei- 

 den Netze allein beherrschen schon zwei Horizonte. Ihr 

 obere Horizont tödtet hauptsächlich die nach der Hohe 

 strebenden kleinen Gelsenärten, der untere die grösseren 

 Formen, nieist, Netzflügler (Ephemera, Phryganea &c). 



Nachdem Epeira cornuta jährlich mindestens zwei 

 Generationen (Frühjahrs- und Herbstgeneration) hat,, 

 sind ihre Gestalten fortwährend thätig, und diese stätige 

 Thätigkeit entspricht den Entwickelungs^ erhält oissen 

 der Insecten «les Sumpfes. 



Ein gleiches Verhältniss herrscht auch hei den kleinen 

 Formen des Genus Singa, welche ihre kleinen Radnetze 

 in der niedrigeren Vegetation der Ränder anbringen < , 

 also abermals in einem tieferen Horizonte herrschen. 



Unter dem Wasserspiegel setzt die Wasserspinne 

 (Argyroneta aqttatica) ihre wunderbare Lebensweise 

 fort und beherrscht den vierten, tiefsten Horizont. 



Aber die vorgeführten Hauptgestalten genügen nicht 

 zur Lösung der auf die Spinnen entfallenden Aufgabe ; 

 zwischen ihren Gewehen bestehen grosse Zwischenräume, 

 durch welche unzählige Insecten durchziehen konnten. 

 Es existiren also auch solche Spinnenformen, welche, 

 vermöge ihrer Organisation auf eine andere Art der 

 Thätigkeit gewiesen, eben zur Ausfüllung dieser Zwi- 

 schenräume berufen sind. Es sind dies solche Formell, 

 welche nicht vermittelst Geweben, sondern jagend, unter 

 fortwährender Ortsveränderung ihre Leute überwälti- 

 gen. Besonders sind es Wolfspinnen und Hüpfspinnen, 

 welche in den besagten Zwischenräumen eine belle 

 spielen; manche Art der ersteren sogar auf der Ober- 

 fläche lies Wassers. Von den Wolfspinnen lauert Dolo- 

 medes fimbriatus bald an Rohrstengel bald, an Blätter 

 gedrückt, auf niedersitzende Insecten um dieselben mit 

 kühnem Sprunge in ihre (lewalt zu bekommen. Ihre 

 Sprünge reichen oft, bis 20 <f n Entfernung, sind durch 

 keinen Faden gesichert, denn diese Spinne bewegt sich 

 zufolge ihrer dichten, lufthaltigen Behaarung ganz 

 sicher auf der Oberfläche des Wassers, ja, manchmal 

 jagt sie gerade dort. — Taf. m. Figur Ii7 </ (eine an einem 

 Rohrstengel lauernde Dolomedes). Von den Hüpfspinnen 

 herrschen die Marpessa-Arteii ; sie Innern meistens auf 

 Blättern »f. Diese sind gegen Wasser sein- empfindlich 

 und eben deshalb sichern sie jeden Schritt, jeden Sprung 

 durch einen Faden, welcher sie vor dem Falle in das 

 Wasser schützt g. Auf der Wasserfläche herrschen l'ira 

 tas, und erlangen ihr Ziel mehr durch raschen Lauf, als 

 durch Sprunge. Unter dem Wasser lauer! 'he Wasser- 

 spinne auf ihre Beute /'. Hie Perioden der Tages und 



Nachtzeit werden ebenfalls \ertheilt. Die Xctzspimien 



arbeiten hauptsächlich bei der Nacht, die Hüpfspinnen 



