FOIJFRUZI F.l.TF.lMI'.lií'.h. 



102 



GEOGRAPHISCHE VERBREITUNG. 



Ezen összeállításból kitűnik, hogy magyarföldön hét, 

 tehát valamennyi alrendje a pókrendnek képviselve van, 

 és hogy a rend eddig 82 nemet 32S fajjal számlál. 



Az eddig átkutatott Faunateröletekkel egybevetve, a 

 Fanná jellege félreismerhetetlenül délkeleti. 



A magyar pókalakok átnyúlnak egyfelől az afrikai 

 sivatagba, a Saharába, másfelől Oroszország pusztáiba, és 

 eddigelé nálunk a déli jelleg némileg előnyben van. 



Bizonyítékot szolgáltat fellépése az Epeira Circe 

 [Sav.] , SingaLucina [Sav.] és ( Inaphosa exornata [C. K.] 

 fajoknak, melyek közül az első két faj eredetileg Egyp- 

 tom'ból és Syriából, az utóbbi a Saharából lett ismer- 

 tetve. 



Lithyphantes Paykullianus [Walck.] Európa déli 

 részéhez tartozik és átmegyen Eisázsiába : 1 a Dysdera 

 Westringii fajt az angol kitűnő araneologus, Cambridge, 

 legelőször Syriából írta le; épen igy a Mimetus laeviga- 

 tus [Keys.] is eredetűéi,' Siczilia szigetéről lett isme- 

 retes. 



Enyo germanica C. K. annyiban utal délfelé, a meny- 

 nyiben e nem, minél tovább délnek menve, annál nagyobb 

 alakgazdaságot tanusit. Dipoena melanogaster [0. K.] , 

 Oxyopes transalpinus [Walck.] , Pholcns Forskalii Thor. 

 Chiracanthium itahcuin Canest. Marpessa Canestrinii 

 Pavesi, dél felé hajolnak. Simon szerint a Salticus for- 

 micarius Francziaország déli részében közönséges, éjszaki 

 részében ritka és e faj magyarföldön is hasi miéi viszonyt 

 mutat. Tarentula radiata [Latr.] , egyike a nagy Taran- 

 tula-alakoknak, szintén a dél mellett tanúskodik, hol is 

 a Tarantulák alakgazdagsága növekedik. 



Ellenben, és különösen fellépése a Trochosa infernalis 

 [Motsch.] fajnak, keleti jelenség, mely déli Oroszország 

 pusztáiba átnyúlik, hol isanagy Troehosák uralkodókká 

 lesznek, s az ázsiai Tatár területre átmenve, egészen 

 China határáig terjednek.. 2 Ügy látszik, hogy a Taren- 

 tula Eichwaldii Thor. Cronebergii Tum:, előjö vétele szin- 

 tén a keleti jeüegnek felel meg. 



Ha nagyobb csoportok számarányait veszszük, úgy a 

 jelleg még világosabbá válik. 



Egy összehasonlító táblázat, melyet némely megjegy 

 zéssel megelőzök, a nagyobh csoportok egymásközötti 

 viszonyát legjobban mutathatja meg. 



Westring szerint a svéd Fauna 308 fajt, Blackwall 

 szerint az angol Fauna 30 i- fajt számlál; Menge Porosz- 

 országban 300 fajt gyűjtött s a Faunát 350 fajra becsüli; 



1 Brussäban Pavel J. fedezte fel. 



2 A cs. allatt. Múzeumban Bécsben található Trochosa SingoricnsisFLAXH.] 

 egéBzeu n chinai határról ós n Tatarsagból korüli ; gyűjtötte Kinhikmann. 



Aus dieser Zusammenstellung geht hervor, dass in 

 Ungarn sieben, also alle Unterordnungen der. Ordnung 

 Araneae vertreten sind, und dass die ganze Ordnung bis 

 jetzi 82 Genera mit 328 Arten zahlt. 



Mit den bis jetzt durchforschten Faunengebieten 

 verglichen, ist der südöstliche Charakter der Fauna unver- 

 kennbar. 



Die ungarischen Spinnenformen greifen einerseits Ins 

 in die africanische Wüste Sahara, andererseits in die 

 russischen Steppen hinüber, und es ist bei uns bis jetzt 

 der südliche Typus einigermasseri vorherrschend. 



Belege liefert das Auftreten von Epeira Circe [Sav.] , 

 SingaLucina [Sav.] und Gnaphosa exornata [CK.], 

 von welchen die ersteren zwei Arten ursprünglich aus 

 Egypten und Syrien, die letztere aus der Sahara bekannt 

 wurden. 



Lithyphantes Paykullianus [Walck.] gehört dem 

 Süden Europas an, und übergeht nach Kleinasien ; J Dys- 

 dera Westringii hat der ausgezeichnete englische Ara 

 neolge, Cambridge, zuerst aus Syrien beschrieben; ebenso 

 wurde Mimetus laevigatus [Keys.] ursprünglich aus Sici- 

 lien bekannt. 



Enyo germanica [C. K.] deutet insoferne auf den 

 Süden, als dieses Genus je südlicher desto formenreicher 

 viril. Dipoena melanogaster [CK.], Oxyopes transal- 

 pinus [Walck.] , Pholcns Forskälh [Thor.] , Chiracan- 

 thium italicum [Canest.], Marpessa Canestrinii [P.w.] , 

 neigen dem Süden zu. Nach Simon ist Salticus formi- 

 carius im Süden Frankreichs gemein, im Norden selten 

 und in Ungarn zeigt die Art ein gleiches Verhalten. Ta- 

 rentula radiata [Latr.], eine der grossen Tarantelfor- 

 men, spricht ebenfalls für den Süden, wo die Taranteln 

 an Formenreichthum zunehmen. 



Dagegen ist das Auftreten besonders von Trochosa 

 infernalis [Motsch.] eine östliche Erscheinung, welche 

 in die Steppen Südrusslands hinübergreift, woselbsi die 

 grossen Trochosen herrschend werden, und in die asia- 

 tische Tartarei übergehend, seihst bis an die Grenzen 

 Chinas auftreten.- Das Auftreten von Tarentula Eich- 

 waldii [Thor.] , Cronebergii [Thor.] scheint ebenfalls dem 

 östlichen Charakter zu entsprechen. 



Wenn man die Zahlenverhältnisse grösserer Gruppen 

 nimmt, so wird der Charakter noch deutlicher. 



Eine vergleichende Tabelle, welcher ich einige Bi 

 merkungen voranschicke, kann die gegenseitigen Yer 

 hältnisse der grösseren < truppén am deutlichsten darlegen. 



Nach Westring zahlt die Fauna Schwedens 308 

 Arten; nach Blackwall zahlt die Fauna Englands 

 304 Arten; Menge hat in Preussen 300 Arten gesam- 



1 In Brussa von .T. Pavel entdeckt. 



12 T i ii kais. zoolog. Musriim in Wim befindet sich froehoBa Singorienais 

 Laxh.] bis von der Grenze Chinas und der Tartarei ; gesammelt von Kin in. k. mann. 



