I. ORBITELARtAE. 35 !• KEHEKHÁLÓSOK. 



éles-esúctíos, közepe fele mincliukább nyíló), uiiud a három sárgás fehér, a középső belsejében egy élénk 

 rozsdasárga elmosódó, csíkkal diszitve. A has egyszerűen feketebarna. 



A középszemcsoport dereknegyszögben áll s a szinte érintkező oldalszemektöl akiiora távolságra 

 esik, a mekkora a távolság az alsó sor közéf)szemei között. 



A zár sárgás, sima keretű ; fedőlemeze széles, a zár szélét kissé meghaladó, elől elkerekített, egysze- 

 rűen — lehajló és szelein kissé bebarnitott. 



E typus megfelel annak, a melyet C. Koch S. uigrifrons nev alatt u't le («Die Arachniden» 



^^' l^' ^^^^' Mertekek: ? Törzs 5 '«/„, ebből 



fejmell i » 



I lábpár -j'S u 



cf igen kicsiny, hosszúlábú, karcsú ; a végtesten csak a díszes középcsik látható : színezete egyéb- 

 kent a nőstényével megegyezik. A tapogató kurta nyelű, terdízen egy felálló, kurta serte ; pikkelye 

 kanálszerű, rozsdabarna, kissé oldalt es liefele fordított ; nemző szerve módosan kidagadó, alulról tekintve 

 egy rugómóih'a lekanyarodó hosszú, vékony, fekete embolust mutat, melynek töve mellett egy vaskos, 

 tompa-csucsos köröm mutatkozik. 



Mertekek : d" Törzs H-5 '"/„, eliliől 



fejmell 1 "S « 



I lábpár •") 11 



Válfaj «. ? Az egész fejmell rozsdasárga, a végtest Viarnasárga, a díszes középcsík határozottan 

 kitűnik és mindkét oldalról némi feketés foltocskákkal szegélyezett. 



E kis faj legdíszesebb kerekhálósaink közzé tartozik, s eddig Pancsováról a wojloviczi erdőben 

 elterülő II Kis Szlatina» mocsár sásából ismerem, hol kora tavaszszal mind a két nemben ivaréretten 

 fordul elő. Az írók által rendesen a S. pygmaeaval összetéveszttetik. Fajunk kétseg'telen, Thorell tanár 

 igazolta. Erdélyből, Kolozsvár környékéről meg van a, Schuszter Károly-féle gyűjteményben is. 



SPEC. 4.. FAJ. SINGA PYGMAEA. (Sund.). TOEPE S. z w e n g s. 



(Pygmaei =: a régiek mesebeli törpe népei; az alak kicsinységére vonatkuzik). 



ib'í/H. 1S30. Theridium pygmaeum Sundevall «Svenska. Spiud. Beski-.» p. liM. ail. part. 

 Vide : Thorell «Reiiiarks» p. 20, 67, 455, 457, 554. 



9 Fényes fekete vagy sötetbarnafekete : a végtest felületén három fehér vagy sárgásfehér, rikító 

 hosszcsíkkal (|). Igen kis alak, kissé hengerded végtesttel, vöröses, arányos lábakkal. 



A fejmell kicsiny, barnásvörös, néha (a barnásoknál) vöröses barna; fejeresze kiemelkedő; a 

 mellvért feketebarna. 



A rágok barnásvörösek, kissé duzzadtak és tövüktől térdszerűen kihajlók. Az állkapcsok és az 

 alajk sötét barnásvörösek. A lábak rozsdavörösek, szűrösek, fegyvertelenek, a bordás körmök táján kissé 

 bebarnítottak ; ilyenek a tapogatók is. 



A végtest hosztojásdad, kissé hengerded : felül fekete, vagy sötétbai'ua fekete, három rikító fehér 

 csíkkal, melyek közül az oldalbeliek néha sárgások, a közepcsík pedig közepén, de ritkán, hajfinoman 

 hasított. A csíkok a háttestnek sem elején sem végén nem érnek össze. Néha az oldalcsíkok enyészök. 

 A has fekete, kétoldalt egy-egy párhuzamos fehéres vonással díszített. 



A középszemcsoport kiemelkedő, deréknégyszögbe helyezett, mely azonban szélességénél valamivel 

 magasabb. Az oldalszemek érintkezők, a középszemektöl akkora távolságra, a nit-kkora az alsó sor kozep- 

 szenieí közötti. Az alsó sor kihajló, a felső behajló. 



6' 



