U. RETITELARIAE. 59 II. HrKOKKl'JTuK. 



kiágazásükkal összeér, az oldalaklia jiedin "i — 'i liarántesíkot és elöl egy rövid hdsszesikot lioesát. A has 

 fekete, ( ) szerűen de szakadozottan fehéren szegélyzett ; e szegély a légzöres külsarkaiból indulva, a 

 fonókig tart. 



Az alsó szemsor kétszer távolal)lira esik a homlok szelétől, mint a mennyi a távolság a ket sor 

 középszemei között. A középszemek előre szükül/i trapézben, a hátsók szemhetumdeg nagyobbak és világosak, 

 az alsók kicsinyek és feketék. Az oldalszemek kiizos kiemelkedésen, de nem érintkeznek, a hátsó közép- 

 szemektől kevéssel nagyobb távolságra mint az utóbbiak egymás között. A liomlokresz nem csatornás. 



A zár egy széles, domború, hátrafelé ívesen kimetszett köldokbő)] áll, sötét vörösbarna ; a kimetszés 

 egyszersmind széle ahosszkördcd nydasnak. mely a fonok fele nez. belsejében ket felre van osztva s az osztó 

 lemez töven egy igen kis, elkerekitett nyujtváuyt visel, mely valamivel világosai))). 



Mertekek : V Torzs 7-5— S '«;„, ebből 



fejmell M » 



I labpar i4-S i. 



Hosszaráuy 1. 2, 4, 3. (a 2. és 4. Iái) közötti különbség igen csekély). 



'?, kisel)b, karcsú: végteste hengerded. Fejmelle meglehetősen szélesre fejlett, elénk vörösbarna, 

 rozsdavörös szegélylyel : mellresze lelapitott : fejrésze élesen elválasztott, kissé felvetett; a homlok magas, 

 annyira, hogy a hátsó és alsó sor középszemei közötti távolság legalább háromszor fordul meg benne. 

 A vegtest színezete nőstényének megfelelő, de mindig halaványabb és kevesbbé fejlett; a fehér oldalszegelyek 

 ritkán folynak össze a hát közepén, a has ( ) szerű dísze vagy igen enyésző, vagy épen hiányzik. 



A láliak vörösessárgák ; az állkapcsok es a rágok a nőstényének megfelelők, sötétebbek. A tapogató 

 karcsú nyelén, mely zöldes vagy vöröses sárga ; a száriz fejlett, vastag, rövid es a térddel közel egyenlő 

 hosszaságu : a szárízen, felül, egy felálló szörüstök. A pikkely kanálalaku, barna, szőrös, oldalt és befelé 

 fordított ; a uemzöszerv sötét vörösbarna, gyűjtője páruaszerüen dagadó es szegletes, embolusa kicsiny, 

 szaruszerüen áttetsző szeunyesfehér, egy rövidebb éles, és egy hosszablj, kissé kampós véggél. 



Mertekek : •" Torzs 4-5 '";,„ ebliői 



IVjmell 2'5 II 



I lábli;'ir ÍM II 



Nyári alak. mely különösen a bokros helyeket es sövényeket kedveli, hol typikus vitorlás hálóját 

 szövi. Deli Magyarország teriileten különösen gyakori, határozottan az aljakat tartja. Párzása a L. monta- 

 náeval azonos, a mint erről gyakori nu^gtigyeléseim meggyőztek. Párzása Ürsova körül juu. hó elejére esik. 



Ismerem, erdélyi részekből : Kolozsvárról, Parajdról, ]\Iező-Záhról, Nagy-Czégrol, Nagy-Szebeuből 

 (Sill es Bergleiterfele gyűjtemények); magyar részekből; I)oroszlóról, Pancsováról, Ürsováról, Ogradeuáról 

 (a Csvikár maré szikla alján júniusban különösen gyakori), Báziásról, Tokajri'il, Tarczaln'il, Alsó-Hámor 

 (Borsod). 



spEC. í. FA.T. T. LINYPHIA EMPHANA (Walk.). CZÍMFHÍES V. geschildete s 



{sucij.ryíü ^= íi'Iiiiutiitiii ; itt allíaluiasiiit a vé;^tfí>t s/.euil>ftíiuö laj/.i'ira c-/.éloz.) 



^'ide: Tudkei.l «Keiiiarks« p. i7. 

 Menge «Preuss. öpiuueu» I, p. 110. su).i. L. scaiant'era 



? Fehér; világos vörösessárga, rajznélküli elötesttel: a vegtest vegén ^-szerű barna rajz ; lábai 

 zöldessárgák, karcsuk. A L. phrygiana C. Koch fajrokona. Az előtest módosan fejlett, fejerésze a mell- 

 részből lankásan kiemelkedő, elöl igen laposan íves ; a mellvért egyszniüen vörösbarna. A rágok tövük- 

 nél kissé terdszerűen kidagadi'ik. igen csekély mertekben az állkapcsokra csajiottak ; világos vörösessárgák; 

 csipökörmük vörösbarna. Az állkapcsok egyenkozűek, vegeiken elmetszettek, világos szeunv'essárgák, az 



8' 



