V. LATErauRADAE. 228 V. KESZEGJÁRÖK. 



Mnlfkek : ¥ Torzs :>2 '«/„, t-bböl 



fejmell l'l- » 



I lábpár 7'"i « 



l\ ii :i 



Az aljakban, különösen réteken és kertekben a buja növényzeten messze elterjedett faj, mely min- 

 denek előtt az ernyős viráyokat kedveli (a veteményesekben pl. leginkálili a murok virágát s innen «Tlio- 

 raisus danei» pl. WALCKENAER-nél,) hol a Thomisus onustus módjára vadászgat ; de a virágok kelyhébe is 

 bemélyed s ott várja a mézelő rovarokat, melyekkel igen ügyesen el tud bánni ; prédáját rendesen nyak- 

 szirten éri s a fej köze vágja be lapos állkapcsainak rövid körmét : a nehéz és erős rovarokat rendesen 

 egy-két szállal leköti (lepányvázza) s csak azután szívja ki. 



Ismerem, erdélyi részekből: Szász- Vesszősröl, Kolozsvárról, Mezö-Záhról, Oláh-Fenes, Eetyiczel, 

 Parajd, Gy. Sz. Miklós, Balánbánya és Tölgyesről, továbbra N.-8zebenből (Sill és Bergleiter gyűjtemény), 

 Hosszulelkérol (Miksa Gyöi'gy elhunyt barátom iitján) ; magyar részekből: Doroszlóról, Pancsova és Orso- 

 váról, Mehádiáról, Báziásról, < )-Huttáról (Borsod), Lykaukáról (Liptó), Nagy-Váradról (Muz. gy. Mocsáry), 

 Pécsről (Muz. gy. Priwalszky es Pável), Bártfáró! (Muz. gy. Dr. Chyzer Cornél), Mehádia (Muz. gyűjt. 

 P'riwaldszky). 



SPEC. ± FA.i. MISUMENA TRUNCATA. (Páll.). VASKOS K. vierschrüttige b. 



(tniiicata = csonkított, tora)-iit('> értelemben ; a végtest alakjaiul.) 



Si/ii. 1772. Annira íriiiiciila Pallas «Sjiieileg. zool.» 9. pafí, 47. 

 Viile : Thorrll «Tieinarks» p. 2.50. 



? Fejmelle világosabb vagy sötétebb fahéjszínű. 



Vétgeste fahéjszin, néha sötétebb vörösbarna színnel elegyített. A két első láhpár fahéjbarna, vilá- 

 gosabb, elmosódó gytirüzettel ; a két hátsó lálipár vörösessárga, sötétedő csúcscaal, a negyedik pár térde mindig 

 barna. Szeles alak, lapuló fejmellel es otromba, hátúi két oldalt tompa csücsökbe kifutó végtesttel. 



A fejmell szélességénél nem hosszabb, laposan doml)oru, elől elmetszett, a mellrészben kerekített, 

 egyszínűén faliéjl)arna, világosaid) finom szegélylyel; a szemter, különösen az oldalszemek táján, göcsös. 

 A mellvért fahéj])arua, néha világosabb pontokkal, szivalaku, lapos, szőrös. A rágok laposak, oly hosz- 

 szuk mint az első lábpár elsődvégíze, fahejbaruák, hariíntránczoltak s alig szőrösek. Az állkapcsok majdnem 

 párhuzamosak, egymásra hajlók, tövük nem vastagodott, a tapogató csuklója azonban szabadon látható — 

 fahéjliarnák ; az alajk liasonl('i szniíi, nyelvalaku, az állkapcsok hosszának kct harmadát eléri. A tapogató 

 fahéjbarna, végíze a többihez kepiest kissé vékonj'odó csúcsán feketés és bőven szőrös, rövidebb mint a szár 

 és térd együttvéve. A lábak közül a két első pár vaskos és hosszú ; sarló alakú, oldalt elterülő állásban 

 karolásra igen alkalmas, fahéjbarna, az ízek tövein világosodó ; .mind a két pár szára és másodvégíze, alul, 

 páros, rövid tüskékkel sűrűn fegyverzett; az első lálipiir szár.ín alul 7 párig, — másodvégízén, alul, 9 

 párig szaporodó tüske, a második lábpáron hasonlóképen : — a harmadik és negyedik pár világos vöröses- 

 sárga, az utóblii barna, téddcl : a harmadik pár szárán alul egy apró tüske, a negyedik pár egészen fegy- 

 vertelen. 



A végtest otromba., bfiromszögletes, elkerekített csúcsával előrefelé fordított, ivarérett állapotban 

 lapos, terhes állapotban Uiigy vastagságra növekedő, fahéjbarna sötét vörösbarna besötétítésekkel, néha egy- 

 szerűen drapszínü, hosszúságánál, hátúi, szélesebb s itt oldalt álló csücskökbe végződik. 



Az alsó szemsor oldalszenu'i a töbl)inél láthatólag nagyobbak, e sor erősen kihajló, szemei egyenlő 

 távolságra egymástól, mely nem nagyobb annál, a mely a középszemek és homlok széle között elterül. 

 A hátsó sor könnyeden kihajló, szemei kicsinyek, egymástól egyenlő távolságra állók, m-ly alig kisebb 

 annál, a mely a hátsó középsőket az alsó kcizépsöktől elválasztja ; a hátsó oldalszemek egy göcs csúcsa alatt 



